ОКРЕМА ДУМКА
Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Синельникова Є. В. та Фаловської І. М.
09 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 352/1070/17 
провадження № 61-9160 сво 22
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судуухвалив постанову, якою касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шургот О. В. задовольнив, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» до ОСОБА_1 скасував та ухвалив у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
У цій справі встановлено, що ТОВ «Карпатська нафтова компанія», як власник нерухомого майна колишнього військового містечка №  НОМЕР_1 у с. Драгомирчани Тисменицького району, що розташоване на земельній ділянці, незаконно переданій у власність  ОСОБА_2 та в подальшому розділеній і відчуженій, зокрема, ОСОБА_1 , мало право претендувати на оформлення земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування придбаних будівель. Водночас, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав, що ТОВ «Карпатська нафтова компанія» обрало неефективний спосіб захисту своїх прав. Зокрема, з огляду на те, що ТОВ «Карпатська нафтова компанія» не є ні власником, ні користувачем спірної земельної ділянки, а лише намагається оформити у встановленому порядку право користування відповідною земельною ділянкою, не було стороною оспорюваних правочинів, а тому належним і ефективним способом захисту його прав є пред`явлення негаторного позову, зокрема (і не виключно), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Не погоджуємося з такими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду з таких мотивів.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14)).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19, пункт 5.22)).
Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною;  
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Отже визнання договору недійсним є одним з передбачених законом способів захисту прав юридичних осіб на землю.
Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Дійсно для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року й постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року, у цивільній справі № 352/1243/15-ц за позовом 
ТОВ «Карпатська нафтова компанія» до Тисменицької РДА Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру у Тисменицькому районі Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про скасування розпоряджень Тисменицької РДА та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки задоволено позов               ТОВ «Карпатська нафтова компанія». 
Вказаними судовими рішеннями встановлено порушення прав ТОВ «Карпатська нафтова компанія» на земельну ділянку, площею 7,5 га, оскільки згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу групи інвентарних об`єктів колишнього військового містечка № НОМЕР_1 від 23 березня 2007 року ТОВ «Карпатська нафтова компанія» набуло права власності на об`єкти нерухомого майна (всього 12 об`єктів) разом з каналізаційними колодязями (2 шт.), двома підземними металевими резервуарами, бетонною і металевою огорожами, дорогою з асфальтовим покриттям, що розташовані в АДРЕСА_1 .Отже у справі № 352/1243/15-ц встановлено, що земельна ділянка, яка була надана  ОСОБА_2 у 2011 році, не була вільною. Зазначене стало підставою для визнання недійсними як розпорядження Тисменицької РДА щодо передачі спірної земельної ділянки у приватну власність, так і державних актів на право власності на новосформовані шляхом поділу земельні ділянки, виданих ОСОБА_2 . 
Під час розгляду цивільної справи № 352/1243/15-ц ТОВ «Карпатська нафтова компанія»стало відомо, що ОСОБА_2 відчужив земельні ділянки згідно з оспорюваними у цій справі договорами купівлі-продажу: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
Установивши, зокрема з посиланням на частину четверту статті 82 ЦПК України, порушення внаслідок укладення договорів купівлі-продажу суб`єктивного права ТОВ «Карпатська нафтова компанія» щодо земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування придбаних у 2007 році будівель і споруд, що випливає з передбаченого законодавцем принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (стаття 377 ЦК України та стаття 120 ЗК України, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), суди попередніх інстанцій дійшли висновків про наявність правових підстав для захисту такого права в судовому порядку.
Визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за якими останній набувач набув право власності на частину спірної земельної ділянки  (з урахуванням меж касаційного перегляду), з огляду на встановлені судовими рішеннями у справі              № 352/1243/15 обставини щодо незаконності її передачі у приватну власність першому набувачу, спрямовано на відновлення суб`єктивного права                                 ТОВ «Карпатська нафтова компанія», за захистом якого воно звернулося до суду (визнання недійсними правовстановлюючих документів, скасування реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, на якій розташовані належні позивачу будівлі, з метою користування ними).
У разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Слід також взяти до уваги, що позивач здійснює захист своїх прав у судах з червня 2015 року, позов у цій справі поданий у червні 2017 року, а дії відповідачів не узгоджуються з принципами добросовісності й справедливості.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 
Ураховуючи встановлений судовими рішеннями у справі № 352/1243/15 факт порушення суб'єктивного права ТОВ «Карпатська нафтова компанія» щодо земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування придбаних                                  у 2007 році будівель і споруд, а також з огляду на скасування судом правовстановлюючих документів її першого приватного набувача, вважаємо, що відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі та відмови у задоволенні позовних вимог.
 
Судді                                                                                    Є. В. Синельников

       І. М. Фаловська