Номер провадження: 22-ц/813/240/24 
Справа № 522/7233/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Карташов О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року , ухвалене у складі судді Загородюка В.І., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди , -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди, в наслідок їх фіктивності(а.с. 124 - 127).
В обґрунтуванні свого позову, ОСОБА_3 , посилається на те, що 20 грудня 2006 року він уклав договір резервування квартири та договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд», укладених між ним та ДП «Дирекція верстатобуд», в особі директора ОСОБА_1 . Відповідно до п.п. 2.2. договору купівлі-продажу цінних паперів , позивач, як покупець, набуває права, що випливають з облігацій, з моменту отримання сертифікату цінних паперів. Згідно з п. 1.3. вказаного договору, облігації за цим договором – це сукупність облігацій, що передається за договором, в якій сумарна площа, зазначена в облігаціях, дорівнює загальній площі Об`єкту, а об`єкт, відповідно до п.п. 1.4. договору, визначається як квартира зарезервована за ним відповідно до договору резервування приміщення. 
Вищезазначені договори були укладені позивачем відповідно до ЗУ «Про інвестиційну діяльність» № 1560-ХІІ від 18.09.1991 р., ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок» та ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», які були чинними на час їх укладання. 
Добросовісно виконуючи умови договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 р., він оплатив повну вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470947,40 грн., що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири, а саме: пл. 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006 р., № 97 від 15.02.2007 р., № 267 від 14.05.2007 р. та № 291 від 31.05.2007р., після чого забудовник ДП «Дирекція верстатобуд» передало йому Сертифікат облігацій № 35 Серія: «А» на 6347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири – пл. 63,47 кв.м. 02.12.2015 р., позивач, прибувши в черговий раз до своєї квартири, побачив, що в його квартирі невстановлені особи проводять капітальні будівельні роботи, а саме зносять перегородки в квартирі, після чого він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з якої йому стало відомо про те, що власником його квартири є відповідач ОСОБА_5 .
Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_4 , діючи без реального настання правових наслідків за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р., внесла інвестиційні кошти в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , будівництво якого було закінчено ще в 2010 році, а сам договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р. був укладений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4 через три роки після введення будинку до експлуатації, в якому знаходиться його квартира. 
Посилаючись на те, що він є першим інвестором в будівництво з 2006 року, згідно з договорами від 20.12.2006 р., а спірні договори є фіктивними, оскільки не створюють правові наслідки для його сторін та порушують його права як першого інвестора, просив задовольнити позов.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року позов задоволено. 
Визнано недійсним договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4 та додаткову угоду до цього договору від 28.10.2013 р. між ОСОБА_4 , Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» і ОСОБА_5 . 
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що в наслідок оформлення фіктивних спірних договорів були порушенні права першого інвестора ОСОБА_3 (позивача). 
В даному випадку, укладення спірних договорів не потягло за собою реального настання правових наслідків, оскільки будівництво будинку АДРЕСА_1 закінчилося в 2010 р., що підтверджується Актом готовності об`єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187, виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області, а отже предмет інвестування за спірними договорами відсутній. 
Матеріалами справи підтверджено відсутність практичних дій сторін за спірними договорами в розумінні зазначеної норми закону. При цьому, суд встановлює, що позивач є першим інвестором в будівництво квартири згідно договору резервування квартири АДРЕСА_2 від 20.12.2006 р. № 5/2/73 Р та договору № 5/2/73 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а отже забудовник ДП «Дирекція верстатобуд» не мав права укладати з відповідачем ОСОБА_4 спірний договір інвестування щодо вже оплаченого позивачем предмету інвестування згідно умов договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 р.. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 , який участі у справі не приймав, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове рішення яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору інвестування №5/2/73 від 21.10.2013р. між дочірнім підприємством “Дирекція верстабуд” та ОСОБА_4 та додаткової угоди до цього договору від 28.10.2013 р. між ОСОБА_4 , Дочірнім підприємством “Дирекція верстабуд” і ОСОБА_5 .
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що оскарженим рішенням вирішено питання про права та обов?язки  ОСОБА_6 , який не був залучений судом до участі у справі, а тому існують підстави для скасування повністю з ухваленням нового рішення з відмовою в задоволенні позову. 
З матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України. В уточненій позовній заяві, поданій суду 25.05.2017р. (т. 1 а.с. 127) в межах цієї цивільної справи, адвокат Димовчі М.I., діючи як представник ОСОБА_3 , просив суд визнати недійсним договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013р. між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4 та додаткову угоду до цього договору від 18.10.2013р. між Полетаєвою, ДІЇ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи цей позов, представник позивача адвокат Димовчі М.І. (т.1 а.с. 4) послався на те, що позивач впевнений, що керівництво ДП «Дирекція верстатобуд» шахрайським способом з метою отримання неправомірної вигоди продало або іншим чином переоформило за його відсутності його квартиру на іншу особу, у зв?язку із чим звернувся до правоохоронного органу з заявою про вчинення кримінального правопорушення на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато кримінальне провадження № l2016160500001742. 
Оскарженим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2017р. встановлено, що директор ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_7 та комерційний директор ДП «Дирекція верстатобуд" ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що першим інвестором квартири АДРЕСА_3 є позивач, діючи усвідомлено, уклали фіктивний договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013р. з ОСОБА_4 вже після закінчення будівництва у 2010 році ОСОБА_8 працював директором Дочірнього підприємства «Дирекція верстатобуд» з 2003 р. і до часу ліквідації цього підприємства у 2014р. 
Таким чином, вказаним рішенням суду дії ОСОБА_1 як директора ДП «Дирекція верстатобуд», визнано судом такими, що порушують вимоги закону та права позивача ОСОБА_3 .
Зважаючи, що угоди, дійсність яких була предметом судового розгляду в цій справі, укладалися ДП «Дирекція верстатобуд» в особі директора ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що в позові ставилось питання про визнання дій ОСОБА_1 по укладенню згаданих договорів незаконними і фактично позов містив звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, суд відповідно до вимог ст.ст. 10, 33, 130 ЦПК України та з метою з?ясування дійсних обставин справи повинен був залучити його до участі у справі в якості співвідповідача. 
Однак, дійшовши в оскарженому рішенні висновку, що директор ДП «Дирекція Верстатобуд» достовірно знаючи про те, що першим інвестором квартири  АДРЕСА_3 є позивач, діючи усвідомлено, уклав фіктивний договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013р., суд першої інстанції в порушення наведених вимог ЦПК України не сприяв всебічному і повному з?ясуванню обставин справи, не попередив учасників справи про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме про необхідність залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 саме про позивам просив вирішити питання про його права та обов?язки, та не залучив ОСОБА_6 , у якості співвідповідача до участі у справі, чим позбавив його права надати суду свої заперечення проти позовних вимог та докази для доведення таких заперечень, внаслідок чого
порушено його право на справедливий суд, гарантований кожному ст. 6 Європейської Конвенції. 
Також підтвердженням того, що оскарженим рішенням вирішено питання про права та обов?язки ОСОБА_1 є те, що в подальшому під час розгляду Приморським районним судом м. Одеси кримінальної справи №522/1819/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 ч.4 ст. 190 КК України в судовому засіданні 23.01.2019р. представником потерпілого ОСОБА_3 адвокатом Димовчі М.І. було подано суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2017р. та постанови Верховного Суду від 21.11.2018р. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що цими судовими рішеннями встановлено факт усвідомленого укладання обвинуваченим ОСОБА_1 заднім числом фіктивного договору інвестування №5/2/73 від 21.10.2013р. між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4 та фіктивної додаткової угоди до цього договору від 28.10.2013р. між ОСОБА_4 , Дочірнім підприємством «Дирекція верстотобуд» і ОСОБА_5 , що, на думку представника потерпілого, повністю обґрунтовує склад кримінального правопорушення (копія клопотання адвоката Димовчі М.І. додається)
Крім того, в межах вказаного кримінального провадження адвокатом Димовчі М.,, як представником потерпілого ОСОБА_3 , подано уточнену позовну заяву, однією із вимог якої є вимога про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн. 
При цьому позов обґрунтовано тим, що керівництво ДП «Дирекція верстатобуд» шахрайським способом, з метою отримання неправомірної вигоди, продало квартиру позивача іншій особі (копія уточненої позовної заяви від 27.09.2016р. Додається). 
За ст. 90 КПК України оскаржене рішення має преюдиціальне значення під час розгляду згаданої кримінальної справи. 3 огляду на незалучення ОСОБА_1 до участі у справі, в якій було ухвалено оскаржене рішення, відносно нього в такому випадку порушуються конституційні засади судочинства, передбачені ст. 129 Конституції України, - порушується рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Зважаючи, що залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, та з урахуванням того, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані, вважаю, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою у позові. 
Незалучення судом ОСОБА_1 в якості учасника справи позбавило його можливості надати суду свої заперечення проти позову ОСОБА_3 та докази на підтвердження таких заперечень, що призвело до неповного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Як зазначалось вище, період з 02.09.2003р. по 25.12.2014р. ОСОБА_1 працював директором Дочірнього підприємства «Дирекція верстатобуду за трудовим договором. Одним із видів економічної діяльності цього підприємства було будівництво житла та його реалізація. Для залучення фінансових інвестицій для будівництва житлового комплексу адресою: АДРЕСА_4 , ДП «Дирекція верстатобуд» в 2006 році випустило безпроцентні цільові іменні облігації. Між Дочірнім підприємством «Дирекція Верстатобуд» (емітент) та ОСОБА_3 (покупець) 20.12.2006 р. був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 5/2/73, відповідно до п. 2.1 якого Емітент зобов?язався продати, а Покупець зобов?язався прийняти у власність та оплатити вартість повного пакету облігацій Емітента в процесі їх розміщення відповідно до умов випуску, вартість повного пакету облігацій на дату складання Договору склала 470 947 (чотириста сімдесят тисяч дев?ятсот сорок сім) грн. 40 коп. (т. 1. а.с. 14-16). 
На підставі вказаного договору купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення ОСОБА_3 отримав сертифікат на повний пакет облігацій в кількості 6347 штук (т. 1 а.с. 18). 
Тобто, на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів ОСОБА_3 набув тільки право власності на облігації, як на цінні папери, а не на квартиру. Також між ОСОБА_3 (замовником) та ДП «Дирекція верстатобуд» (виконавцем), 20.12.2006р. був укладений договір резервування приміщення №5/2/73, за п.2.1. якого виконавець зобов?язався здійснити резервування за замовником, тобто за ОСОБА_3 , квартири за адресою: АДРЕСА_5 , будівельний номер 73, кількість кімнат 2, загальною проектувальною площею 63,47 кв.м. із запланованою датою введення будинку в експлуатацію - 2 квартал 2007р. (т. 1 а.с. 12-13). Вказане резервування відповідно до пункту 2.3. цього договору було здійснено з метою придбання в майбутньому у власність в процесі погашення цільових облігацій, емітованих ДП «Дирекція верстатобуд». Відповідно до п. 2.4. згаданого договору за резервування зазначеної у п.2.1. цього договору квартири, замовник сплачує 6.00 грн. Вказаного обов?язку ОСОБА_3 не виконав і не сплатив 6.00 грн. ДП «Дирекція верстатобуд» за резервування квартири. За п.п 3.1.2, 3.1.3, 3.1.5, договору резервування замовник ( ОСОБА_3 ) - зобов?язався: належним чином виконувати свої обов?язки та користуватися своїми правами за договором: якщо після завершення будівництва за даними БТІ загальна площа квартири визнана більшої від запланованої, відшкодувати у 5-ти денний термін на рахунок Виконавця різницю за ціною, яка встановлена останнім на момент розрахунків;здійснювати оплату комунальних послуг після введення будинку в експлуатацію, також нести інші витрати, пов?язані з утриманням будинку. Друга черга житлового двох секційного 16 поверхового будинку АДРЕСА_4 була здана в експлуатацію у 2010 році, що підтверджується сертифікатом відповідності №15001187 від 15.10.2010р. у (копія сертифікату відповідності № 15001187 від 15.10.2010 р. додається).
Як вбачається з технічного паспорту після прийняття будинку в експлуатацію загальна площа квартири, зарезервованої за ОСОБА_3 у грудні 2006р., становила 68 зв.м. проти 63, 47 кв.м., вказаних в договорі резервування (т. 1 а.с. 12-13, 44). Із дня введення будинку в експлуатацію ОСОБА_3 протягом чотирьох років не заявлявся до ДП «Дирекції Верстотобуд» для погашення облігацій та отримання квартири за актом приймання-передачі. Після вводу в експлуатацію будинку у 2010 році ДП «Дирекція Верстатобуд» направляло ОСОБА_3 лист, яким повідомило останнього про введення будинку в експлуатацію та про необхідність погашення облігацій за договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення № 5/2/73 від 20.12.2006 р. Крім того, цим же листом ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність сплатити на користь ДП «Дирекція верстатобуд» вартості різниці у площі зарезервованої квартири (зі спливом часу вказана переписка не збереглася). 
На зазначений лист ОСОБА_3 жодним чином не відреагував, до ДП «Дирекція Верстатобуд» не звернувся, вартості різниці у площі зарезервованої квартири не відшкодував. Крім того, ОСОБА_3 в порушення вимог п. 3.1.5 договору резервування з дня введення будинку в експлуатацію комунальні послуги та витрати по утриманню будинку жодного разу не сплатив. Майже через чотири роки після закінчення будівництва та вводу в експлуатацію будинку по АДРЕСА_4 , 21.06.2013р. засновником ДП «Дирекція Верстатобуд» було прийнято рішення про припинення згаданого підприємства шляхом його ліквідації. Тим же рішенням ОСОБА_1 було обрано головою комісії з припинення підприємства та встановлено, що вимоги кредиторів розглядаються протягом двох місяців з дня опублікування повідомлення про прийняття зазначеного рішення та задовольняються в порядку черговості, встановленому ст. 61 Господарського кодексу України (копія рішення засновника від 21.06.2013р. Додається). 
На підставі вказаного рішення засновника було почато ліквідаційну процедуру, передбачену ст. 111 ЦК України та ст. 60 ГК України. Так, відомості про початок ліквідаційної процедури ДП «Дирекція Верстатобуд» були внесені до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, який є відкритим. Ліквідаційна комісія підприємства в Урядовому кур?єрі № 148 (5034) від 16.03.2013р. розмістила оголошення (повідомлення) про дострокове погашення облігацій ДП «Дирекція Верстатобуд» (копія оголошення та копія сторінок Урядового кур?єра № 148 (5034) від 16.03.2013р. Додається). У вказаному оголошенні підприємство повідомило про дострокове погашення облігацій у зв?язку з прийняттям рішення про ліквідацію ДП «Дирекція верстатобуд»», встановило строк такого погашення - протягом 30 днів з дати публікації, а також визначило місце та час погашення о облігацій - АДРЕСА_6 , у робочі дні з 8.30 до 17.00. Про дострокове погашення випущених підприємством облігацій також було розміщено об?яву 15.08.2013 р. в регіональній газеті «Одесские известия» (копія газети «Одесские известия» віл 15.08.2013р. Додається). 
Крім цього, інформація про знаходження ДП«Дирекція Верстатобуд» в стадії припинення та прийняття претензій кредиторів була оприлюднена у секційному друкованому засобі масової інформації «Бюлетень державної реєстрації» №252 (17) (копія «Бюлетень державної реєстрації» № 252 (17) додається). Виконуючи свої обов?язки, ліквідаційна комісія ДП «Дирекція Верстатобуд» 15.08.2013 р., направила листи вем своїм кредиторам, якими повістила про ліквідацію цього підприємства та необхідність дострокового погашення облігацій ДП «Дирекція Верстатобуд». 
Лист, вказаного змісту, був направлений і ОСОБА_3 на адресу, зазначену в укладених за кого участю договорах. Факт направления такого листа ОСОБА_3 підтверджується списком поштових відправлень ДП «Дирекція верстатобуд» від 15.08.2013 року (копії листа, списку поштових відправлень та квитанції про відправлення листа додаються). Проте, ОСОБА_3 , як власник облігацій, у визначений оголошеннями термін до ДП «Дирекція верстатобуд» не звернувся та не перерахував облігацій, що підлягають погашенню, зі свого особистого рахунку у цінних паперах на рахунок у цінних паперах ДП «Дирекція Верстатобуд» (емітента). 
Крім того, ОСОБА_3 з моменту укладання договору купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 5/2/73 з вимогою про погашення належних йому облігацій шляхом обміну пакету облігацій на збудовані квадратні метри до керівництва ДП «Дирекція Верстатобуд» не звертався Також ОСОБА_3 як кредитором не були заявлені вимоги до ліквідаційної комісії підприємства про відшкодування вартості облігацій. 
Оскільки протягом ліквідаційної процедури вимоги ОСОБА_3 як кредитором по ДП «Дирекція верстатобуд» не були заявлені, вони не визнані ліквідаційною комісією та не були включені до ліквідаційного балансу підприємства, а тому на підставі ч. 5 ст. 112 ЦК України вимоги ОСОБА_3 до ДП «Дирекція Верстатобуд» вважаються погашеними. Через більш як два місяці з дня оголошення припинення підприємства ліквідаційною комісією були вжиті заходи щодо ліквідації майна ДП «Дирекція Верстатобуд», до складу якого входила і квартира загальною площею 65, 5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_7 . Так, за договором інвестування № 5/2/73 від 21 жовтня 2013р. вказана квартира була передана ОСОБА_4 , яка була кредитором підприємства та вчасно заявила свої вимоги під час ліквідаційної процедури. Після проходження ліквідаційної процедури та затвердження ліквідаційного балансу, державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 25 грудня 2014р. до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців був внесений запис про припинення ДП «Дирекція верстатобуд», 26456192. Зважаючи, що вимоги ОСОБА_3 до ДП «Дирекція верстатобуд» є погашеними відповідно до вимог ч. 5 ст. 112 ЦК України, зобов?язання, передбачені договором купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 5/2/73 від 20.12.2006р. та договором резервування № 5/2/73 від 20.12.2006р. є припиненими в силу закону без виконання. Припинення зобов?язань, що виникали з договору купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення № 5/2/73 від 20.12.2006р. та договору резервування №5/2/73 від 20.12.2006р. свідчить, що будь-які майнові права або інтереси ОСОБА_3 договором інвестування №5/2/73 від 21.10.2013р., укладеним між ДП « Дирекцією верстатобуд» та ОСОБА_4 , а також додатковою угодою від 28.10.2013р., укладеною між ДП «Верстатобуд», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не порушено. 
Крім того, відсутні передбачені законом підстави й для визнання зазначених договорів фіктивними. Так, 21.12.2005 р. між ОСОБА_4 та ДП «Дирекція верстатобуд» в особі ОСОБА_1 , був укладений договір про пайову участь в будівництві (копія договору про пайову участь у будівництві від 21.12.2005р. Додається). Вказаний договір не оскаржувався в судовому порядку та є дійсним. За п. 1 цього договору, його предметом є співробітництво сторін з інвестування будівництва жилого комплексу зі вбудованими офісними приміщеннями і паркінгами за адресою: АДРЕСА_4 , в частині інвестування квартири. ДПІ «Дирекція верстатобуд» п. 2 згаданого договору зобов?язалась підготувати будівельну площадку, розробити і узгодити проектно-кошторисну документацію, отримати відповідні дозволи, створити всі умови для здійснення будівництва, а також виконати і паркінгами до кінця 4-го кварталу 2009р. будівельно-монтажні роботи по жилому комплексу зі вбудованими офісними приміщеннями Відповідно до пп.2.1. ДП «Дирекція верстатобуд» зобов?язалось після введення в експлуатацію жилих будинків, передати по акту приймання-передачі у власність ОСОБА_4 квартиру загальною площею 70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (будівельний номер). За пп. 2.2. цього ж договору загальна сума інвестицій складає 345106, 60 грн. Відповідно до п. 4 цей договір укладений на етапі підготовчих робіт. Після закінчення будівництва житлового комплексу з вбудованими офісними приміщеннями і паркінгами за адресою: АДРЕСА_4 (будівельний номер) сторони зобов?язалися переукласти договір інвестування з зазначенням конкретного об?єкта площі інвестованої нерухомості в цьому житловому комплексі (пп. 5 договору про пайову участь в будівництві). 
Після того, як вимоги ОСОБА_3 за договорами розміщення № 5/2/73 від 20.12.2006р. та договором резервування №5/2/73 від 20.12.2006р. були припиненими погашенням, відповідно до п. 5 договору про пайову участь в будівництві від 21.12.2005р. ДП «Дирекція верстатобуд» 21.10.2013р. переуклало з ОСОБА_4 договір інвестування №5/2/73 (т. 1 а.с. 39-40), яким підтвердило розмір її інвестицій в будівництво об?єкта, здійснених ще у грудні 2005р. - 345106,60 грн. (п. 4.1. цього договору) та визначило конкретний об?єкт інвестування - квартира АДРЕСА_8 ( п. 1.2 цього договору). У подальшому майнові права за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013р. ОСОБА_4 передала ОСОБА_9 , який зареєстрував своє право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 60). 
При цьому в тексті цієї додаткової угоди допущено описку щодо місяця її укладання та замість правильно «листопада» вказано неправильно «жовтня». 
У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Актом приймання-передачі квартири АДРЕСА_9 від 28.10.2013р. ДП «Дирекція верстатобуд» передало ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_10 (т. 1 ас. 42). Відомості про власника спірної квартири внесені й до технічного паспорту на квартиру (т. 1 а.с. 43-45). Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.07.2015р. № 276 за зверненням ОСОБА_5 квартирі, загальною площею 68 кв.м., розташованої в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 присвоено номер-73, та рекомендовано ОСОБА_5 оформити в установленому порядку правовстановлюючи документи на зазначений об?єкт нерухомості (т. 1 а.с. 46).Як зазначалось, відбулася державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру (т. 1 а.с. 60). 
Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 11.07.2015р. видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру (т. 1 a.c. 60). ОСОБА_5 дійсно володіє квартирою, вселився в неї та робив там ремонт, про що представник позивача надав пояснення суду (технічний запис судового засідання 25.04.2017р., файл 115451, 7,50 хв.). 
Тобто, зазначені докази свідчать про реальне набуття права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру за оспорюваними правочинами. Оскільки на підставі вказаних договорів ОСОБА_5 став власником спірної квартири, відповідно, відбулася реальна передача майнових прав на об?єкт інвестування, договір інвестування №5/2/73 від 21.10.2013р., укладений між ДП « Дирекцією верстатобуд» та ОСОБА_4 , та додаткова угода від 28.10.2013р., укладена між ДП «Дирекція Верстатобуд», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були направлені на реальну зміну цивільного правовідношення, що виключає можливість визнання цих угод фіктивними.
За таких умов, суд першої інстанції до висновку про фіктивність вказаних договорів дійшов передчасно та при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи. Також судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення протоколом допиту свідка ОСОБА_5 , отриманого в межах кримінального провадження, який не є доказом в даній справі. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 08.08.2016р. (т. 1 а.с. 138-140) в кримінальному провадженні №12016160500001742 за ч. 4 ст. 190 КК України відповідач ОСОБА_5 стверджує, що спірні договори укладались у червні 2015р., що підтверджує доводи позивача про те, що спірні угоди складалися заднім числом. 
Однак при цьому судом першої інстанції не враховано, що кримінальним процесуальним кодексом встановлено певний порядок отримання, дослідження та оцінки доказів. При розгляді даної справи суду першої інстанції не було відомо про дотримання процесуального порядку отримання такого доказу, як показання свідка ОСОБА_10 . Перевірка дотримання вимог процесуального закону та достовірність інформації, викладеної в протоколі допиту свідка повинна перевірятись в умовах змагальності в процесі судового розгляду та оцінки доказів у кримінальній справі. Результати оцінки доказів судом викладаються у вироку в кримінальній справі, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування і тільки в частині про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
При цьому суд загальної юрисдикції в цивільному провадженні не наділений компетенцією давати оцінку кримінального провадження фактичним обставинам досудового розслідування. 
3 огляду на зазначене, отримані під час досудового розслідування відомості не можуть вважатися належними та допустимим доказами в даній цивільній справі, доки не будуть належним чином оформлені вироком суду. Вироку у кримінальному провадженні Ne12016160500001742 за ч. 4 ст. 190 КК України, який би набрав законної сили та в якому би надавалась би оцінка показанням ОСОБА_5 як свідка, не існує. Крім того, ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо приймав під час судового засідання (за деякими визначеними законом винятками) та не вправі обґрунтовувати судові рішення свідченнями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них. 
Під час судового розгляду ОСОБА_5 не допитувався судом першої інстанції з метою з?ясування достовірності його показань, закріплених протоколом допиту від 08.08.2016р. в межах кримінального провадження. 
Відтак, його показання в порушення вимог ст.ст. 159, 212 ЦПК України безпосередньо не досліджувалися судом. За змістом ст. 84 КПК України будь-які докази в кримінальному провадженні отримуються з метою встановлення наявності або відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Статтею 223 КПК України слідчі дії спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженню. 
У матеріалах даної справи відсутній дозвіл слідчого або прокурора на розголошення відомостей, закріплених протоколом допиту від 08.08.2016р. 
Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи та технічного запису судових засідань, через канцелярію суду першої інстанції або під час судового засідання копія такого протоколу представником не надавалась, а тому невідомо, яким чином суд першої інстанції отримав копію протоколу допиту від 08.08.2018р. 
За таких умов, обґрунтування оскарженого рішення посиланнями на протокол допиту свідка ОСОБА_5 , отриманого під час кримінального провадження, судом першої інстанції не відповідає наведеним вимогам процесуального закону. 
Додатково зазначає, що матеріали вказаного кримінального провадження містять показання свідків, які підтверджують обставини укладання між ОСОБА_4 та ДП «Дирекція верстатобуд» договору інвестування у 2005р. та його оплати, а також факт оплати ОСОБА_5 ОСОБА_4 грошей за додатковою угодою від 28.10.2013 р. Про існування таких доказів в кримінальному провадженні ОСОБА_3 , як особі, яка має статус потерпілого, та якому відкриті матеріали досудового провадження слідчим, достовірно відомо. Однак про існування таких доказів в кримінальному провадженні позивач та його представник суд першої інстанції не повідомили, а використали тільки ті документи, які були вигідні позивачу. При цьому відповідачі доступу до матеріалів згаданого кримінального провадження не мали і не могли на ці докази послатися. 
Вказане зайвий раз підтверджує, що при використанні судом цивільної юрисдикції доказів з кримінальної справи порушується принцип рівності та змагальності сторін,що є порушенням вимог процесуального судочинства. 
У суду першої інстанції не було підстав для висновку про визнання представником відповідача ОСОБА_5 обставин укладення оспорених договорів у 2015р. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив також з того, що обставини укладення спірних договорів у 2015р. також підтвердив представник ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні. 
Однак вказане не підтверджується матеріалами справи та технічним записом судових засідань. Під час розгляду справи в суді першої інстанції суд не ставив учасникам процесу питання щодо визнання тих, чи інших обставин справи. 
Слід зазначити, що як вбачається з договору інвестування, укладеного між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4 , учасником цього договору ОСОБА_5 не був, а тому за жодних обставин ні він, ні його представник не можуть визнавати будь-які обставини- пов?язані з цим договором. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні 24.01.2018р. на питання представника позивача щодо обставин підписання додаткової угоди представник ОСОБА_5 пояснив суду, що йому невідомі такі обставини, оскільки він не приймав участь у підписанні цих договорів (аудіо файл 11-18-12 11:00-12:37 хв.). За таких умов, у суду першої інстанції не було підстав вважати обставини укладення оспорених позивачем договорів у 2015р. такими, що визнанні представником відповідача ОСОБА_5 , та обґрунтовувати цим своє рішення.
Зважаючи, що оскарженим рішенням вирішено питання про права та обов?язки ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, а також враховуючи, що внаслідок незалучення ОСОБА_1 до участі у справі судом було неповно з?ясовані обставини, що мають значення для справи, та неправильно були визначені правовідносини сторін, приймаючи до уваги допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскаржене рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.
Позиція учасників справи.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надали відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили скасувати оскаржуване рішення.
Представник ОСОБА_3 не погоджуючись з доводами апеляційної скарги надав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Рух провадження у справі
23 жовтня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси винесено оскаржуване рішення.
24 жовтня 2018 року апеляційним судом Одеської області винесено постанову за апеляційною скаргою ОСОБА_11 , представника ОСОБА_5 , якою апеляційну скаргу ОСОБА_11 , представника ОСОБА_5 – задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року – скасовано, ухвалено нове. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди – відмовлено.
21 листопада 2018року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду винесено постанову, якою касаційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Димовчі Максима Івановича задоволено. Постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року залишено в силі.
25 лютого 2019 року через суд першої інстанції представником  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Приморським районним судом м. Одеси від 23 жовтня 2017 року.
26 березня 2019 року відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілено на судову колегію : ОСОБА_12 -головуючий суддя, Сегеда С.М., О.М., Цюра Т.В..
Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_12 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В..
Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В., Карташова О.Ю., Лозко Ю.П..
Щодо явки сторін.
Представник ОСОБА_5 та представник апелянта надали свої пояснення у судовому засіданні, інші учасники були належним чином повідомлені про час та дату судового розгляду, до суду не зявились просили суд відкласти розгляд справи, судова колегія враховуючи тривалий повторний апеляційний перегляд справи та відсутність доказів поважності відкладення справи вважає що такє клопотання порушує розумність строків перегляду справи та віхиляє клопотання позивача вирішила справу слухати за досттніми наявними матеріалами справи. 
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та апелянта, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.12.2006 р., між позивачем і Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд», в особі директора ОСОБА_1 , був укладений договір № 5/2/73 Р по резервуванню квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 63,47 кв.м. та був підписаний Акт виконаних послуг по резервуванню вказаної квартири.
В цей день, між позивачем та ДП «Дирекція верстатобуд», в особі директора ОСОБА_1 , був укладений договір № 5/2/73 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд». Згідно умов договору, будівництво зазначеного об`єкту інвестування повинно бути закінчено в ІІ кварталі 2007 року.
Позивач, відповідно до умов п.п. 2.2. договору, набуває права, що випливають з облігацій, з моменту отримання сертифікату цінних паперів. Пунктом 1.3. договору передбачено, що повний пакет облігацій – це сукупність облігацій, що передається за цим договором, в якій сумарна площа, зазначена в облігаціях, дорівнює загальній площі Об`єкту. Об`єкт – це визначена покупцем квартира та зарезервована за ним за Договором резервування приміщення, що передбачено п.п 1.4 договору.
Зазначені договори були укладені відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність» № 1560-ХІІ від 18.09.1991 р., Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».
Відповідно до умов договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 р. позивач оплатив повну вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470947,40 грн., що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири – пл. 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006 р, № 97 від 15.02.2007, № 267 від 14.05.2007 та № 291 від 31.05.2007 р., після чого, 14.06.2007 р. ДП «Дирекція верстатобуд» передало позивачу сертифікат облігацій № 35 Серія: «А» на 6 347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири – пл. 63,47 кв.м..
Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що Інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» цільові облігації - це облігації, виконання зобов`язань за якими дозволяється товарами та/або послугами відповідно до вимог, встановлених умовами розміщення таких облігацій.
Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єкт інвестування - квартира або приміщення в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
На підставі заяви директора ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_1 від 06.10.2010 (вих. № 281) розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.11.2010 № 1256 - житловому комплексу по АДРЕСА_11 , присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 .
15.10.2010 р. будинок по АДРЕСА_1 був введений до експлуатації, що підтверджується Актом готовності об`єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187 виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області.
Відповідачі не надали суду жодного доказу здійснення оплати за спірними договорами інвестування, а також доказів того, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована в реєстрі власників іменних цінних паперів, як інвестор будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , цільові облігації не купувала, квартиру не резервувала, немає акту прийому-передачі від ДП «Дирекція верстатобуд» до ОСОБА_4 ..
При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що директор ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_7 і комерційний директор ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що першим інвестором квартири АДРЕСА_3 є позивач, діючи усвідомлено, уклали фіктивний договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р. з ОСОБА_4 , вже після закінчення будівництва в 2010 році. А ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 фіктивну додаткову угоду до Договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р., на підставі якої комерційний директор ОСОБА_7 11.07.2015 р. зареєстрував право власності в Реєстраційній службі Одеської міського управління юстиції, доводами апеляції ОСОБА_7 не спростований.
Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги те, що додаткова угода від 28.10.2017 р. була складена заднім числом, оскільки в преамбулі зазначеного додаткової угоди містяться дані паспорта відповідача ОСОБА_5 , який був йому виданий 12.11.2013 р, тобто майже через місяць після підписання даної угоди.
При цьому суд зважає на те, що згідно протоколу взяття показань зі свідка ОСОБА_5 від 08.08.2016 р. в кримінальному провадженні № 12016160500001742, за ознаками правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відповідач ОСОБА_5 стверджує, що спірні договори укладались в червні 2015 р., що також підтверджує доводи позивача про те, що спірні угоди складалися заднім числом. Дану обставину також підтвердив представник ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що в наслідок оформлення фіктивних спірних договорів були порушенні права першого інвестора ОСОБА_3 (позивача).
Згідно ст. 202 ЦК України, правочин – це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частинами 3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В даному випадку, укладення спірних договорів не потягло за собою реального настання правових наслідків, оскільки будівництво будинку АДРЕСА_1 закінчилося в 2010 р., що підтверджується Актом готовності об`єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187, виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області, а отже предмет інвестування за спірними договорами відсутній.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.
Матеріалами справи підтверджено відсутність практичних дій сторін за спірними договорами в розумінні зазначеної норми закону.
При цьому, судова колегія погоджується з тим, що позивач є першим інвестором в будівництво квартири згідно договору резервування квартири  АДРЕСА_2 від 20.12.2006 р. № 5/2/73 Р та договору № 5/2/73 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а отже забудовник ДП «Дирекція верстатобуд» не мав права укладати з відповідачем ОСОБА_4 спірний договір інвестування щодо вже оплаченого позивачем предмету інвестування згідно умов договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 р..
Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
В силу ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач є з 2006 року першим інвестором у будівництво спірної квартири на підставі договорів, які є чинними та у встановленому порядку не були визнані недійсними, позивач оплатив вартість повного пакету цільових облігацій та отримав сертифікат цінних паперів, що дає йому право після введення будинку в експлуатацію оформити право власності на спірну, зарезервовану забудовником квартиру, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору інвестування від 21 жовтня 2013 року та додаткової угоди до нього від 28 жовтня 2013 року, оскільки ДП «Дирекція весртатобуд», не ініціюючи розірвання договорів, укладених з позивачем у 2006 році, не мало права укладати договір інвестування щодо зарезервованого та оплаченого позивачем об`єкту будівництва, а оспорені договори були укладені сторонами майже через три роки після завершення будівництва і практичні дії щодо реалізації інвестицій за цими договорами не вчинялись і не могли бути вчинені, що мали усвідомлювати всі сторони спірних договорів.
З огляду на вищевикладене апеляційний суд відхиляє доводи апелянта у цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач набув тільки право власності на облігації, як на цінні папери, а не на квартиру не грунтунтуються на нормах закону і вже було предметом розгляду в даній справі і судом була надана їм належна правова оцінка.
Посилання в апеляційній скарзі на недійсність протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 08.08.2016 є недоречними з огляду на ту обставину, що представник ОСОБА_5 визнав факт укладення спірних договорів у червні 2015, крім того суд досліджує докази у сукупності з іншими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності .
Доводи апелянта про відсутність повноважень адвоката Димовичі М.І. апеляційний суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги та судом першої інстанції перевірялись повноваження представника.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що наданий суду першої інстанції уточнений позов не змінював одночасно підстави та предмет позову, тому доводи в цій частині слід відхилити.
Апеляційний суд, звертає увагу, що незалучення судом ОСОБА_1 в якості учасника справи не є підставою для скасування судового рішення, яке по суті є вірним.
Більш того, представником ОСОБА_1 було подано апеляцій скаргу, рішення суду першої інстанції було переглянуто, таким чином ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                        О.Ю. Карташов

       Ю.П. Лозко