КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
03 вересня 2024 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 357/595/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12123/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
суддів - Борисової О.В., Кирилюк Г.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоли О.Я., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
                   в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2023 року представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Мартиненко В.В. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначав, що 15 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р99.232.72370, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36 700,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, які є його невід`ємною частиною.
Згідно п.п. 1.4. договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 17,50 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п.п. 1.11 договору кредиту за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів.
Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 36 700,00 грн. строком до 15 вересня 2018 року, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути кошти разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором № Р99.232.72370 належним чином не виконала, в зв`язку з чим, станом на 03 грудня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 51 806,46 грн.
03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 договору факторингу права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року, відповідно до договору факторингу № 12/90, перейшло право за договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року, станом на 03 грудня 2020 року, відповідно до довідки-розрахунку заборгованість становить 51 806,46 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом 20 245,37 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13 125,99 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 18 435,10 грн.
Позивач також здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1 907,28 грн.; заборгованість за інфляційними втратами - 7 372,99 грн.
Враховуючи викладене,просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» загальну суму заборгованості за кредитним договором № Р99.232.72370 в сумі 61 086,73 грн., яка складається з: 20 245,37 грн. -заборгованості за основним боргом, 13 125,99 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 18 435,10 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, 1 907,28 грн. - заборгованість за 3% річних за користування кредитом; 7 372,99 грн. - заборгованість за інфляційними втратами, а також просив стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (а.с. 1-4).
13 лютого 2024 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко І.Ю., в якій остання просила в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати строки позовної давності (а.с. 57-60).
На обґрунтування відзиву зазначала, що дійсно 15 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Р99.232.72370, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 36 700,00 грн., строком погашення 24 місяці, тобто до 15 вересня 2018 року. За користування кредитом позичальник сплачує змінну річну процентну ставку, що на день укладення договору складає 17.500%. Згідно п. 2.1. кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами а платою за обслуговування кредитної лінії в 24 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.
  Вказувала, що в зв`язку з об`єктивними причинами, що не залежали від відповідача, остання не в змозі була погашати кредит відповідно до графіку погашення. Остання оплата по кредиту була здійснена відповідачем 15 вересня 2017 року. Станом на вказану дату по кредитному договору всього було сплачено 37 523,50 грн. З моменту останньої оплати до моменту звернення позивача до суду із даною позовною заявою пройшло більше 6 років. Позивач звернувся до суду з позовом 11 січня 2024 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. 
Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування, зазначала, що за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 15 вересня 2018 року. Відтак, в межах строку кредитування до 15 вересня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 15 числа кожного місяця. Починаючи з 16 вересня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже припис абз. 2 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Посилалась на позицію Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки строк кредитування закінчився 15 вересня 2018 року, тому і право нараховувати відсотки закінчилось 15 вересня 2018 року, а строк позовної давності на їх стягнення закінчився 15 вересня 2021 року (а.с. 57-60).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості   - відмовлено (а.с. 65-71).
Не погодившись з рішенням районного суду, 10 травня 2024 року представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача (а.с. 60-64).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд не обґрунтовано відмовив в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності. Посилався на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. 
У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територіях України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Крім того, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 21-02-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» Верховна Рада затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 20 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. 
Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені п. 19, яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи викладене, вважав, що позивач звернувся про захист своїх порушених прав в межах спору позовної давності, оскільки 16 квітня 2017 року є датою, коли було порушено грошове зобов`язання відповідачем, а трирічний строк позовної давності за даним платежем припадає на 15 квітня 2020 року, а починаючи з 04 квітня 2020 року перебіг строку позовної давності було продовжено (а.с. 60-64).
            Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від відповідачки не надходив, про розгляд справи апеляційним судом відповідачка ОСОБА_1 була сповіщена завчасно та належним чином, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду (а.с. 100, 103).
  
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.
 
Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № Р99.232.72370 (а.с. 6-7).
Відповідно до п. 1.1 вказаного кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36 700,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту.
Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 1.14 договору (п. 1.2. кредитного договору).
Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена до 8,00 % (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50 %, що разом з маржою Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 17,5000 %.
Згідно з п. 1.11 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 1.14).
Згідно з п. 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором.
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
З ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідача НОМЕР_1, зазначений в пункті 1.14 кредитного договору, кошти в розмірі 30 711,30 грн. (а.с. 9).
15 вересня 2016 року відповідачкою укладено договір добровільного страхування життя позичальника ПАТ «Ідея Банк» з ТОВ «СК «АХА Страхування Життя» (а.с. 11).
Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_3 з 01.01.2000 по 03.12.2020 вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 10.10.2016 по 23.08.2017 з погашення кредитної заборгованості на загальну суму 37 523,50 грн. (а.с. 12-13).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.232.72370 від 15.09.2016 року, станом на 03.12.2020 року, має загальну суму заборгованості - 51 806,46 грн., в тому числі: заборгованості за тілом кредиту - 20 245,37 грн.;   заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13 125,99 грн.; заборгованості на нарахованими та несплаченими комісіями 18 435,10 грн. (а.с. 14).
03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал», укладено Договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № Р99.232.72370 від 15.09.2016 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (а.с. 22-24).
Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. 
Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються ( передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (п. 2.2 договору факторингу).
Відповідно до 5.1 договору факторингу права вимоги, строк платежів по за яким настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених п. 4.1. цього договору.
Згідно реєстру боржників, які є додатком № 1 до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 року, новому кредитору передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 51 806,46 грн., з яких 20 2456,37 грн. заборгованість за основним боргом, 18 435,1 грн. заборгованість за комісіями та 13 125,99 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 25-27).
Згідно з платіжних доручень від 15.10.2020 та від 03.12.2020 позивачем проведено фінансування за договором факторингу № 12/90 від 03.12.2020 року (а.с. 28-29).
Відтак, позивач, як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про врегулювання спору в досудовому порядку та запропоновано було відповідачу погасити заборгованість, однак останній не виконав умови вимоги (а.с.16).
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснено нарахування за період з 03.12.2020 року по 23.02.2022 року 3% річних на суму  1 907,28 грн. та інфляційних на суму 7 372,99 грн. у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором (а.с.15).
 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що 15 вересня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № Р99.232.72370 (а.с. 6-7).
При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідач підтвердила, що була не в змозі була погашати кредит відповідно до платежів Графіку погашення кредиту, останню плату по кредиту було здійснено відповідачем 15 вересня 2017 року.
Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року, у відповідача утворилась заборгованість.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору № Р99.232.72370від 15 вересня 2016 року, цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (до 15 вересня 2018 року), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) сформував правову позицію, згідно з якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається, стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті.
У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання 1 неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ  набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено.
За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Так, судом встановлено, що строк кредитування за кредитним договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року становить 24 місяців. При цьому, за умовами підпункту 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.
Підпунктом 5.5 кредитного договору, сторони погодили, що строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_4 , останній платіж за кредитним договором № Р99.232.72370 відповідач здійснила 15 вересня 2017 року.
Відтак, врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 15 вересня 2020 року, при цьому, у вказаний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 20 245,37 грн., яка підтверджується випискою по рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року (а.с. 12-13, 14).
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 13 123,99 грн., колегія суддів виходила з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Як було зазначено вище, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитом.
На підтвердження заборгованості за відсотками позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості, яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки.
З виписки по рахунку встановлено, що останній платіж по кредитному договору відповідачем здійснено 15 вересня 2017 року.
В апеляційній скарзі позивач відобразив графік щомісячних внесків за кредитним договором. Проте, графік погашення кредиту не є по своїй суті розрахунком заборгованості.
Колегія судів звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи,що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості за відсотками, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 13 125,99 грн., оскільки ТОВ «ФК» Профіт Капітал» не надало до суду належних доказів на її підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог.
Також, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 18 435,10 грн., проте позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 740/4328/14.
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.
З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.
Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів прийшла до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 18 435,10 грн.
Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.
Враховуючи, що умови договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 року не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, тому слід дійти висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Так, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 3% річних та інфляці1йних втрат за період з 03 грудня 2020 року, тобто починаючи з дня укладення договору факторингу, за яким він набув право грошової вимоги до відповідача, по 23 лютого 2022 року.
Проте, при розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат позивач виходив з розміру заборгованості відповідача 51 806,46 грн., тоді як апеляційний суд дійшов висновку, що розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 20 245,37 грн., а відтак 3% річних та інфляційні втрати слід розраховувати саме з суми 20 245,37 грн.
 
Щодо розрахунку трьох відсотків річних.
 
Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
При цьому, колегія суддів навела наступний розрахунок: з 03/12/2020 до 31/12/2020 - 20 245,37 x 3 % x 29 : 366 : 100 - 48,12 грн.;  з 01/01/2021 до 31/12/2021 - 20 245,37 x 3% x 365 : 365 : 100 - 607,36 грн.; з 01/01/2022 до 23/02/2022 - 20 245,37 x 3 % x 54 : 365 : 100 - 89,86 грн.
Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають три відсотки річних у розмірі 745,34 грн.
 
Щодо розрахунку інфляційних втрат.
 
Інфляційні витрати: грудень 2020 - 100,90; січень 2021 - 101,30; лютий 2021 - 101,00; березень 2021 - 101,70; квітень 2021 - 100,70; травень 2021 - 101,30; червень 2021 - 100,20; липень 2021 - 100,10; серпень 2021 - 99,80; вересень 2021 - 101,20; жовтень 2021 - 100,90;  листопад 2021 - 100,80; грудень 2021 - 100,60; січень 2022- 101,30; лютий 2022 - 101,60.
Розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) 
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.14247719.
Інфляційне збільшення: 20 245,37 x 1.14247719 - 20 245,37 = 2 884,50 грн.
Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 2 884,50 грн.
 
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Щодо судового збору.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
Оскільки за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн. (а.с. 5), а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 39,08 %, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1048,90 грн.
Крім того, при подачі апеляційної скарги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 4 026,00 грн. (а.с. 94). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, а саме на 39,08 %, з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 1 573,36 грн.
 
Щодо правничої допомоги.
 
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 530/1731/16-ц у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (а.с. 1-4).
На підтвердження витрат на правничу допомогу до позову додано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 30-33), додаткову угоду № 6 до договору про надання  правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 34), довіреність від 13 січня 2023 року (а.с. 42), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ № 000398 (а.с. 43), акт № 16 прийому-передачі Реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 35),  акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 вересня 2023 року (а.с. 36), платіжна інструкція від 14 вересня 2023 року № 265 (а.с. 38).
Так, в суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Мартиненко В.В., повноваження якого підтверджуються долученою копією довіреності від 13 січня 2023 року, а також копією свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ № 000398 (а.с. 42-43).
В матеріалах справи також міститься договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», відповідно до умов якого об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов цього договору (а.с. 30-33).
За умовами п. 3.1 вказаного договору, клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду у розмірі 15% від суми платежу, що надійшла клієнту від боржників в якості погашення заборгованості за реєстром боржників, а також додаткову фіксовану винагороду за підготовку та подання однієї позовної заяви згідно реєстру боржників - 2 000 грн.
Відповідно до додаткової угоди № 6 від 12 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, сторони дійшли взаємної згоди, що за договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об`єднанням дій, передбачених п. 1.1.1 цього договору за реєстром згідно Акту № 16 від 12 червня 2023 року приймання-передачі реєстру боржників, клієнт сплачує на користь об`єднання винагороду у нижченаведеному розмірі - 7 000 грн. щодо однієї позовної заяви згідно реєстру боржників (а.с. 34).
Згідно акту № 16 від 12 червня 2023 року приймання-передачі реєстру боржників ТОВ «ФК «Профіт Капітал» доручило АО «Правовий діалог» здійснити підготовку документів щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 35).
Також в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 вересня 2023 року, згідно якого АО «Правовий діалог» надало позивачу правову допомогу на загальну суму 112 000 грн., зокрема щодо проведення консультацій з клієнтом, вивчення документів та підготовка проекту позовної заяви для направлення до суду щодо боржника ОСОБА_1 (вартістю 7000,00 грн.) (а.с. 36).
Згідно платіжної інструкції в національній валюті № 265 від 14 вересня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило АО «Правовий діалог» 112 000 грн. на виконання договору № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с.32).
Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Відповідач не скористалась своїм правом на подання заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, зі містку відзиву на позовну заяву таких не вбачається.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, пов`язані із наданням позивачу правничої допомоги.
При цьому, оскільки позов задоволено частково (в розмірі 39,08 %), то судові витрати на професійну правничу допомогу також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 735,60 грн.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - задовольнити частково. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (код ЄДРПОУ 39992082) заборгованість за кредитним договором № Р99.232.72370 від 15 вересня 2016 року у розмірі 20 245,37 грн., три відсотки річних у розмірі 745,34 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2 884,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (код ЄДРПОУ 39992082) 1048,90 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 1 573,36 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, а також витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2 735,60 грн.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова 

 Г.М. Кирилюк