ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2024 року
м. Київ
справа № 712/10676/20
провадження № 51-2166км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
потерпілої                                                    ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020251010002399,  за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                    с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2023 року   ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу                          в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                     1700 грн.
Вирішено питання, які стосуються цивільного позову та речових доказів                                     у кримінальному провадженні. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Так,  ОСОБА_7 14 травня 2020 року приблизно о 14:20, перебуваючи у вітальні квартири АДРЕСА_2 , у ході конфлікту                   з колишньою дружиною ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, штовхнув її не менше 10 разів долонями в ділянку грудної клітки та плечей, завдав не менше 10 ударів правою ногою в коліно й литку лівої ноги. Після цього, перебуваючи на кухні, схопив її руками за голову та п`ять разів ударив потиличною ділянкою голови об стіну, далі штовхнув руками у живіт, унаслідок чого ОСОБА_6 вдарилася куприком, попереком і потилицею об вхідні двері, завдав одного удару правим кулаком у правий бік живота, а потім виштовхав у коридор квартири. Крім того, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій правим кулаком три удари в ліву частину голови, від чого вона впала на підлогу, та, відчинивши вхідні двері, схопив її за шию і плечі й виштовхнув з приміщення на сходовий майданчик, під час чого потерпіла вдарилася головою об вхідні двері квартири. У результаті протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2024 року вирок районного суду щодо  ОСОБА_7  залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 49, ч. 5                      ст. 74 КК, просить змінити ухвалу апеляційного суду від 21 січня 2024 року та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити  ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності. 
Обґрунтовуючи свою вимогу, зазначає, що на час розгляду справи в апеляційному суді закінчилися передбачені ст. 49 КК строки давності притягнення                       ОСОБА_7   до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК. Щодо цієї обставини, як підстави звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження згідно зі ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції роз`яснив обвинуваченому в судовому засіданні 22 травня 2023 року, однак ОСОБА_7 заперечив проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та наполягав на продовженні апеляційного розгляду за апеляційною скаргою захисника. Водночас, як зазначає прокурор, Черкаський апеляційний суд повинен був застосувати ч. 5 ст. 74 КК та звільнити ОСОБА_7 від покарання, втім цього не зробив.   
У запереченнях на касаційну скаргупотерпіла ОСОБА_6 вважає, що згідно                       з вимогами КПК касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а судові рішення щодо  ОСОБА_7 - без зміни. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , навівши відповідні пояснення, підтримав касаційну скаргу.
Потерпіла ОСОБА_6 висловила доводи про відсутність підстав для звільнення засудженого від покарання та заперечила проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд першої інстанції вироком від 02 березня 2023 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні ним 15 травня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Відповідно до положень ст. 12 КК (в редакції Закону України від 22 листопада                  2018 року № 2617-VIII) указане кримінальне правопорушення належить до кримінальних проступків, максимальне покарання за яке встановлено санкцією               ч. 2 ст. 125 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону України від 22 листопада                  2018 року № 2617-VIII) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання                                 у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.
За приписами частин 2, 3 ст. 285 КПК обвинуваченому, який може бути звільненим від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено право та підстави такого звільнення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності, судове провадження здійснюється                           в повному обсязі в загальному порядку.
Тоді така особа за вироком суду може бути звільнена від покарання на підставі, передбаченій ст. 49 КК, у порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції (22 січня 2024 року), з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 2                                ст. 125 КК, минув строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК. Обставин, що є підставами для зупинення чи переривання перебігу давності, не встановлено. Це кримінальне правопорушення не відноситься до визначених у ч. 5 ст. 49 КК, до яких давність не застосовується.
Згідно з технічним записом судового засідання суду апеляційної інстанції                                    від 22 травня 2023 року суд роз`яснив ОСОБА_7 можливість та наслідки застосування ст. 49 КК, з`ясував його думку стосовно цього, проте останній  заперечував і наполягав на продовженні апеляційного розгляду за апеляційною скаргою його захисника.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена                   від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
У такому разі, апеляційний суд повинен був застосувати норму, передбачену                          ч. 5 ст. 74 КК, та звільнити ОСОБА_7 від покарання, однак цього не зробив.
Отже, Верховний Суд погоджується з доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, про те, що в цьому провадженні суд апеляційної інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність тавважає за необхідне змінити ухвалу апеляційного суду і в порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок районного суду та звільнити ОСОБА_7  від покарання на підставі  п. 2 ч. 1      ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 22 січня 2024 року та в порядку ч. 2           ст. 433 КПК вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2023 року щодо  ОСОБА_7  змінити.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити  ОСОБА_7 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК покарання у зв`язку із закінченням строку давності.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                                                     є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3