ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 р. 	Справа № 440/3040/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 09.05.24  по справі № 440/3040/24 за позовом               ОСОБА_1 до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому, з урахуванням уточнень періоду заявлених вимог, просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачу з 14.09.2023 щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" у розмірі 2000,00 грн, зобов`язавши при цьому відповідача провести нарахування та виплату такої щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_1 з 14.09.2023 з урахуванням виплачених сум та без обмеження її максимального розміру.   
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що 20.02.1996 він був звільнений з органів внутрішніх справ за віком у відставку за п.65 а) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991. На час звільнення він перебував на посаді водія-міліціонера Ленінського районного відділу Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області. На час звільнення набув гарантоване державою соціальне право на визначений Законом розмір довічної пенсії в процентному відношенні до щомісячного грошового забезпечення діючого працівника за аналогічною посадою, її підвищення у разі фактичного збільшення щомісячного грошового забезпечення діючого працівника поліції. Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач до 2018 року отримував пенсію за вислугою років, зазначеної пенсії його не позбавлено, поновлено виплату позивачеві пенсії за вислугою років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі довідки із розмірами, що були встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», що була прийнята 11 листопада 2015 року та наказом МВС України №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», що був прийнятий 06.04.2016, тобто розмір грошового забезпечення є не змінним з 01.03.2018. Вважає, що діями та бездіяльністю відповідача порушено законне, гарантоване  державою, конституційне право на належний розмір пенсійної виплати. Відповідач в силу покладених завдань та обов`язків зобов`язаний був автоматично проводити щомісячну доплату відповідно Постанови КМУ № 713, але протиправно обмежив дійсний розмір щомісячної пенсійної виплати, що в свою чергу зменшило розмір пенсії позивача, від належного та встановленого Законом, що порушує його законні права та інтереси з належного пенсійного забезпечення гарантованого державою, шляхом прийняття Верховною Радою України ряду Законів для врегулювання пенсійних правовідносин. Стверджує, що суд першої інстанції необгрунтовано не застосував у спірних правовідносинах висновки Верховного Суду у справі № 420/2473/22.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  ОСОБА_1 з 20.02.1996 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
З 28.11.2017 ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 у справі №440/9985/22 зобов`язано Державну установу "ТМО МВС України по Полтавській області" видати ОСОБА_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019 відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
На виконання рішення суду у справі №440/9985/22 Державною установою "ТМО МВС України в Полтавській області" на ім`я позивача складено нову довідку від 03.03.2023 №33/37-4/7999 про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019.
Позивач вважаючи, що він набув право на вибір пенсії або на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", 14.03.2023 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою довільної форми про призначення пенсії на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", додавши до заяви довідку про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, заяву про перерахунок пенсії за вислугу років з 01.12.2019, копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії пенсійних посвідчень.
За результатами розгляду поданих документів відповідач залишив вимоги позивача без задоволення, про що повідомив його листом від 11.04.2023 №6615-6080/М-02/8-1600/23, в якому роз`яснив порядок звернення до органу Пенсійного фонду для переведення з одного виду пенсії на інший, а також зазначив про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки, оскільки у рішенні по справі №440/9985/22 відсутнє таке зобов`язання.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі №440/5532/23 ГУПФ було зобов`язано перевести ОСОБА_1 з 14.03.2023 на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виходячи з грошового забезпечення, вказаного у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999.
На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 з 14.03.2023 було призначено пенсію за вислугу років виходячи з сум грошового забезпечення, відображених у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999.
У зв`язку з цим позивач 27.12.2023 звернувся до ГУПФ із заявою, в якій просив повідомити чи включена до складу його пенсії щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн, передбачена  Постановою  Кабінету Міністрів України  №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб",  а якщо ні - то просив нарахувати та здійснити таку доплату до пенсії з 01.07.2021 у розмірі 2000,00 грн.
У відповідь листом від 09.01.2024 відповідач повідомив про відсутність підстав для встановлення щомісячної доплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713, оскільки позивачу розмір пенсії призначено згідно із Законом з 14.03.2023 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі №440/5532/23 виходячи з грошового забезпечення, вказаного у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999.
Вважаючи протиправною відмову ГУПФ у встановленні виплати щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн з 14.09.2023, позивач  звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на нарахування та виплату спірної доплати, оскільки він не отримував пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” ані станом на 01.03.2018, ані станом на 01.07.2021, натомість був переведений на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” лише з 14.03.2023, а розмір його пенсії обчислено виходячи із грошового забезпечення станом на 19.11.2019.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, регулює Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).
Правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців є положення частини третьої статті 43 та статті 63 Закону №2262-XII.
Так, згідно зі статтею 43 Закону № 2262-XII, у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону №2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
У свою чергу, з метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб, Кабінет Міністрів України 14.07.2021 прийняв постанову "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" №713 (надалі - Постанова №713).
Пунктом 1 Постанови № 713 установлено, що з 1 липня 2021 р. особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 р. відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі — Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.
Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 р., розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 р. або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
Особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, пенсії яких переглядалися (перераховувалися) після 1 березня 2018 р. (крім перерахунку пенсій на виконання Закону України від 24 березня 2022 р. №2146-IX "Про внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо пенсій в разі втрати годувальника"), щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.
Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 1 липня 2021 року.
Пунктом 2 Постанови № 713 установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної доплати, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, не досягає 3854 гривень, таким особам встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій.
З системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що право на встановлення доплати до пенсії мають особи, яким призначено пенсію за нормами Закону № 2262-ХІІ  як до 01.03.2018, так і після цієї дати, але за умови, що пенсія обчислена з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року або до цієї дати. Винятків з цього правила не передбачено.
Як правильно встановив суд першої інстанції зміст спірних правовідносин, предмет спору у цій справі зводиться до з`ясування питання наявності/відсутності права у позивача на отримання щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн, передбаченої Постановою №713, за обставин призначення (поновлення) позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 14.03.2023 та обчислення розміру його пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на 19.11.2019.
З огляду на матеріали справи,  позивач станом на 01.07.2021 не отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, натомість  отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відтак дія положень абзацу 1 пункту 1 Постанови №713 не поширюється на позивача, оскільки станом на 01.07.2021 позивач не відносився до кола осіб, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 р. відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, розмір якої визначено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р. або до цієї дати.
До того ж положення абзацу 2 пункту 1 Постанови №713 передбачає право на встановлення щомісячної доплати, передбаченої абзацом першим цього пункту, тобто в сумі 2000 грн, для осіб, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 р., розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 р. або до цієї дати.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі №440/5532/23 позивача переведено (фактично призначено) пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 14.03.2023, а розмір його пенсії обчислено, виходячи із грошового забезпечення станом на 19.11.2019 (13668,25 грн), вказаного у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999.
За таких обставин,  оскільки розмір пенсії позивача з 14.03.2023 визначено із грошового забезпечення станом на 19.11.2019, вказаного у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999, а не станом на 01.03.2018 або до цієї дати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що положення абзацу 2 пункту 1 Постанови № 713 не підлягає застосуванню відносно позивача.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки щодо застосування норм права, які викладені Верховним Судом у постанові від 08.11.2022 у справі № 420/2473/22,  колегія суддів відхиляє, оскільки в цій справі перерахунок пенсії був проведений ГУ ПФУ   на виконання судового рішення з метою усунення порушеного  права на належний розмір пенсії, право на отримання якого виникло до 01.03.2018, 
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що він набув право на призначення пенсії до 01.03.2018 колегія суддів відхиляє, адже зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі №440/5532/23 вбачається, що  за рішенням суду було визнано право ОСОБА_1 на призначення пенсії (а не перерахунок) саме з 14.03.2023  відповідно до Закону № 2262-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення, вказаного у довідці Державної установи "ТМО МВС України в Полтавській області" від 03.03.2023 №33/37-4/7999, тобто станом на 19.11.2019. 
Оскільки позивач не отримував пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ ані станом на 01.03.2018, ані станом на 01.07.2021, натомість був переведений на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” лише з 14.03.2023, а розмір його пенсії обчислено виходячи із грошового забезпечення станом на 19.11.2019, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.  
На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність  підстав для задоволення вимог позову. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 по справі № 440/3040/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко