ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7262/24 Справа № 212/3472/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Агєєва О.В., Остапенко В.О., 
секретар судового засідання Юрченко Г.О.,
сторони
позивач - ОСОБА_1 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»»,
розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2024 року, ухваленого суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 10 травня 2024 року, 
ВСТАНОВИВ
В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 03.06.2014 року по 16.01.2024 року працював на підприємстві ПрАТ «Суха Балка». 22 вересня 2023 року об 2-20 год. під час виконання своїх трудових обов`язків з позивачем трапився нещасний випадок на ПрАТ «Суха Балка», в результаті якого він як кріпильник, отримав травмування під час виконання трудових обов`язків. За результатами розслідування комісією було складено Акт розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався внаслідок обвалу гірничої маси, який вдарив ОСОБА_1 по правій нозі. Винними у нещасному випадку було визнано посадових осіб ПрАТ «Суха Балка» та його ОСОБА_1 . Після нещасного випадку 22 вересня 2023 року позивач проходив лікування у КНП «Криворізька міська клінічна лікарня №16» Криворізької міської ради», де встановлено діагноз: вторинно відкритий перелом середньої третини обох кінцівок правої гомілки зі зміщенням уламків; рвана рана середньої третини правої гомілки. Забій, садна, напружена гематома середньої третини правого стегна; ступінь тяжкості: тяжка. Даний нещасний випадок спричинив тривале порушення здоров`я позивача, у зв`язку з чим при первинному огляді в МСЕК в січні 2024 року позивачу було встановлено 65% втрати працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності. 18 січня 2024 року наказом №4-ОС з позивачем було припинено трудовий договір (контракт), оскільки стан здоров`я ОСОБА_1 перешкоджає продовженню роботи на посаді кріпильника. Після травмування на виробництві позивач втратив можливість самостійно повноцінно пересуватися, наразі рухатися може виключно при наявності відповідних медичних засобів. Завдана позивачу травма не проходить безслідно та спричиняє інші проблеми із здоров`ям, зокрема часті болі в ногах, неможливість вільно пересуватися, біль при ходьбі. Наведені обставини негативно вплинули на стан здоров`я позивача, спричиняючи йому не лише фізичний біль, а також моральні страждання. Виходячи із засад розумності та справедливості, позивач вважає, що обґрунтованим розміром моральної шкоди буде сума у сумі 520000 грн., оскільки зможе мінімально компенсувати його втрати, яких він зазнав, та зможе відновити хоча б частково його моральний стан. На підставі переліченого просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 520000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн., без врахування податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 3000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач Приватне акціонерне товариства «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог та покласти судові витрати за подання апеляційної скарги на позивача.
При цьому, скаржник зазначає, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці». Вказує, що позивач достеменно, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу та отримував за цю роботу певні пільги. Відповідач вважає, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням у нього професійних захворювань, відповідач не вчиняв.
Також відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України та є надто завищеним.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Заклецького Д.В., який у повному обсязі підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, представника позивача  ОСОБА_3 , яка заперечувала протизадоволення апеляційної скарги відповідача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1  працював  з 03.06.2014 року по 16.01.2024 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» на посадах: гірником підземним 1 розряду дільниці №34 шахти «Ювілейна»; кидальником 3 розряду дільниць № 34 та №39 шахти «Ювілейна»; кріпильником 3 розряду дільниці №2 шахти «Ювілейна»; кріпильником 4 розряду дільниці №2 шахти «Ювілейна», а 18.01.2024 року ОСОБА_1 було звільнено за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст. 40 КЗпП), що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).
Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві від 5 жовтня 2023 року, складений на ПрАТ «Суха Балка», встановлено отримання позивачем, ОСОБА_1 , який працював кріпильником на шахті «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», трудового каліцтва 22 вересня 2023 року внаслідок обвалу гірничої маси, через що позивач отримав травмування: відкритий перелом середньої третини обох кінцівок правої гомілки зі зміщенням уламків. Рвана рана середньої третини правої гомілки. Забій, садна, напружена гематома середньої третини правого стегна, ступінь тяжкості: тяжка, що сталось внаслідок порушення ОСОБА_1 пп. 1.21.8, 1.32 «Інструкції з охорони праці №24 для кріпильника». Винними у нещасному випадку також було визнано: ОСОБА_4 кріпильника шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; ОСОБА_5 майстра гірничої дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; ОСОБА_6 заступника начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»; ОСОБА_7 начальника дільниці №19 шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка».
На підставі довідки МСЕК від 16 січня 2024 року вбачається, що внаслідок огляду ОСОБА_1 позивачу первинно було через трудове каліцтво визначено 65% стійкої втрати професійної працездатності з 16 січня 2024 року по 1 лютого 2025 року, а також встановлено ІІ групу інвалідності, тому протипоказано всі види праці в звичайних умовах виробництва та призначено лікування.
У зв`язку із трудовим каліцтвом ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 22.09.2023 року по 11.10.2023 року, що підтверджується виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого № 166214/682, а також продовжив лікування у сімейного лікаря.
Згідно форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними експертними комісіями, реабілітаційний потенціал ОСОБА_1 встановлено як середній.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримане під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ПрАТ «Суха Балка», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом від 05 жовтня 2023 року втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, отриманого позивачем при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача , а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок саме ПрАТ «Суха Балка».
Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
Доводи відповідача щодо вини самого позивача у нещасному випадку, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував, що ОСОБА_1 з січня 2024 було підтверджено 65% втрати ним працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, групу інвалідності позивача (ІІ) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди - 300 000 грн.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманим на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом, тому відхиляє доводи сторони відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ 
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2024 року
Головуючий:
Судді: