ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1849/23 
Провадження № 22-ц/4820/1753/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання Чебан О.М., 
з участю сторін та їх представників,
               
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на зняття її з реєстрації місця проживання, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Чорноострівської селищної ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стефанишина С.Л. від 04 липня 2024 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_3 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що перебувала з червня 2019 року в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2022 року шлюб між ними розірвано, позивачкою змінено прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 ». Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2022 року на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2022 року і до повноліття дитини, та на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно, і до досягнення сином трьох років.
Згідно довідки Другого відділу ДВС у м.Хмельницькому у м.Хмельницькому за ОСОБА_2 станом на 01.12.2022 року рахується заборгованість по аліментах в розмірі 27792 грн. 
Позивачка разом з сином постійно проживають у м. Вінниця, хоча місце проживання зареєстроване по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 працює з 01.09.2022 року по теперішній час в комунальному закладі «Вінницький гуманітарний ліцей №1 імені М.І. Пирогова» на посаді вчителя інформатики. Син ОСОБА_4 відвідує комунальний заклад «ДНЗ» №3 Вінницької міської ради».
На час звернення до суду позивачка не могла самостійно, без згоди відповідача зняти сина з реєстрації місця проживання та зареєструвати за фактичною адресою проживання. 
Після розірвання шлюбу і досі між позивачем та відповідачем склалися тяжкі психологічні стосунки, які призвели до постійних суперечок, в тому числі й щодо участі батька у вихованні дитини та місця проживання малолітнього сина.
Тому позивачка просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 ; надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина, з житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 , та на реєстрацію його місця проживання разом з матір`ю без згоди батька, відібрати дитину в батька.

У липні 2023 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , і вказував, що з часу виїзду в червні 2022 року до м. Вінниця і до 29.06.2023 ОСОБА_1 усіляко перешкоджала ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина. Зокрема, вигадувала про неіснуючу хворобу сина, виїзд за межі місця проживання, зайнятість, не давала можливості проводити час з сином без присутності матері.
У зв`язку з цим він 29.06.2023 року забрав сина із м. Вінниця та вивіз до місця його проживання та реєстрації в с. Грузевиця Хмельницького району, де дитина проживала з батьком. Він повністю забезпечив сина одягом, їжею, розвиваючими іграшками, та усім необхідним для нормального розвитку. ОСОБА_4 відвідує приватний дошкільний заклад «Казковий світ», де отримує належну дошкільну підготовку та гармонійний розвиток.
Він не може дійти домовленості з ОСОБА_1 про її участь у вихованні та спілкуванні із сином, тому просив визнаначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.
За наведеного ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком - ОСОБА_2 та встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина, визначивши їй способи та порядок її участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 .

26.10.2023 року ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.
18.01.2024 року позивачка відмовилася від частини позовних вимог щодо відібрання дитини у батька та повернення дитини матері, яка була задоволена судом у судовому засіданні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено.
Встановлено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з житлової площі за адресою АДРЕСА_1 та його реєстрацію за місцем проживання з матір`ю без згоди батька.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 2190,14 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та судові витрати 15658 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чорноострівської селищної ради про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі у вихованні дитини – задоволено частково.
Встановлено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина – ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановивши побачення щонеділі з 11 до 19 год.00 хв. за місцем проживання дитини на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах, у присутності матері або без неї, за її згодою; кожен день народження сина з 13.00 до 17.00, з урахуванням навчального процесу.
Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, за її бажанням.
Після встановлення психологічного контакту між батьком і сином, останній проводить другу половину літніх і весняних канікул, першу половину зимових, осінніх канікул, новорічні, Різдвяні свята, Пасху (почергово, за попередньою домовленістю з матір`ю) за місцем проживання батька.
Батько забирає сина з місця проживання матері і повертає, його матері.
Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, зайнятості у позашкільний час, без порушень навчального процесу, за її бажанням.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині встановлення способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 скасувати. На думку апелянтки, суд першої інстанції в порушення ч.2 ст. 264 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не заявляв вимогу щодо визначення способу його участі у вихованні сина. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити його зустрічний позов. На його думку, суд першої інстанції безпідставно, без достатнього обґрунтування, відхилив висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради №8 від 17.10.2023 року про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, взявши до уваги протилежний висновок виконкому Вінницької міської ради як органу опіки та піклування. Суд безпідставно дійшов висновку, що для дитини у ранньому віці є важливим емоційний зв`язок з матір`ю, не врахувавши принцип рівності прав батька та матері щодо дитини та важливість батька для дитини. Апелянт також не погоджується з визначеним способом участі батька у вихованні дитини, - з тим, що зустрічі мають відбуватися у розважальних закладах, а не за місцем проживання батька, де донедавна було місце проживання ОСОБА_4 , що дитина у звичному йому помешканні не може залишатися ночувати. На його думку, у такий спосіб його усунули від виховання сина. Оскаржуваним рішенням не вирішується спір, а поглиблюється конфліктна ситуація в сім`ї. Не погоджується зі стягненням з нього 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу як надмірних. Також не погоджується зі стягненням з нього понесених витрат на проїзд у сумі 15658 грн., оскільки стягнення таких витрат в порядку розподілу судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

В засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представниця підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечили.
Апелянт ОСОБА_2 та його представниця підтримали свою апеляційну скаргу та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід частково скасувати. 
Так, встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстрований 23 червня 2019 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №830.
У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2022 року в справі №686/14785/22, що набуло чинності 13.09.2022 року, шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивачки змінено на дошлюбне « ОСОБА_5 ».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2022 року в справі №686/15281/22, що набрало чинності 01.11.2022 року, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2022 року і до повноліття дитини. Також стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, і до досягнення сином трьох років.
З червня 2022 року  ОСОБА_1  проживала із сином у м. Вінниця, хоча зареєстрована по АДРЕСА_1 .
З 01.09.2022 року по теперішній час  ОСОБА_1  працює в комунальному закладі «Вінницький гуманітарний ліцей №1 імені М.І. Пирогова» на посаді вчителя інформатики. Малолітній син ОСОБА_9 з 03.10.2022 року відвідує комунальний заклад «ДНЗ № 3 Вінницької міської ради».
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 є АДРЕСА_1 з 26.09.2022 року, що підтверджується даними довідки №3580 від 26.09.2022 року, виданої Чорноострівською селищною радою.
З даних договору оренди нерухомості від 15.07.2022 року вбачається, що позивачка за первісним позовом  ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 .
Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/51303 від 30.08.2023 року визначено доцільним встановити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Висновком виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради №8 від 17.10.2023 року визнано доцільним встановити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , якому щойно виповнилося 4 роки, у такому ранньому віці для дитини є важливим емоційний зв`язок із матір`ю, з якою він проживає впродовж останніх двох років. Тому, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суд прийняв рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , що найперше відповідатиме інтересам дитини, у зв`язку з чим слід надати дозвіл на зняття його з реєстрації місця проживання в с. Грузевиця Хмельницького району та його реєстрацію за місцем проживання з матір`ю без згоди батька.
З цих же підстав відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини з ним. Також суд визнав за можливе вийти за межі позовних вимог та з метою надання можливості дитині спілкуватися з батьком, який проживає окремо, визначив способи участі батька у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про помилковість висновків суду в частині вирішення позовів про визначення місця проживання дитини є безпідставними.
Так, згідно з статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.  
Згідно ст.153 СК України  мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст. 155 СК).
За змістом ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За змістом ч.ч.1-2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Сторони не заперечують, що  малолітній  син сторін  ОСОБА_4 з червня 2022 року, після припинення подружніх відносин сторонами, проживає разом з матір`ю  ОСОБА_1  у м. Вінниця, в орендованій квартирі по АДРЕСА_2 .
З жовтня 2022 року ОСОБА_9 відвідує комунальний заклад «ДНЗ № 3 Вінницької міської ради». За цей період впродовж 2 років у дитини склалося певне коло соціальних зв`язків з дітьми та дорослими.
Відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Вінницької міської ради від 22.03.2023 року, висновку виконкому Вінницької міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , у сім`ї матері ОСОБА_1 створені всі умови для проживання та виховання дитини.
Як вбачається з довідок Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №3 Вінницької міської ради» №01-10/01 від 05.01.2023 року, №01-05/35 від 07.07.2023 року ОСОБА_1 займалася вихованням сина ОСОБА_7 (дитина завжди була доглянута), брала участь у житті закладу дошкільної освіти, відвідувала батьківські збори. Батько участі у вихованні дитини під час відвідування дитячого закладу не приймав, в дитячий садочок не приходив.
Відповідно до довідки ТОВ «Інномед-Педіатрія» №38 від 06.07.2023 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримував лікування у стаціонарному відділенні МУ «Інномед-Педіатрія» з 14.04.2023 по 17.04.2023 року, по догляду за дитиною перебувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Із наявних в матеріалах справи виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4106, 347, замовлення №Ста-230414-0188 на 14.04.2023 року, замовлення №Ста-230414-0265 на 14.04.2023 року, акта наданих послуг від 05.04.2023 року до 30.04.2023 року, доданих до матеріалів справи ОСОБА_1 , вбачається, що матір дитини займається здоров`ям дитини, в разі необхідності звертається до медичного закладу, де дитині надається необхідна медична допомога та огляд.
За наведеного вбачаєтся, що ОСОБА_1 створила належні умови для фізичного та психологічного розвитку дитини, належно виконувала свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .
Батько ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . З 17.10.2022 року мобілізований до лав ЗСУ, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради №8 від 17.10.2023 року ОСОБА_2 створено належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_4 .
Водночас в період з жовтня 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_2 неналежно виконував свої зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання сина за рішенням суду.
Так, згідно довідки-розрахунку Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому від 01.08.2023 року заборгованість ОСОБА_11 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 на 31.07.2023 року становила 35684,63 грн.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.05.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві керувати транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №686/15281/22 від 09.01.2023 року.
Державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внесено повідомлення про внесення відомостей про боржника ( ОСОБА_2 ) до Єдиного реєстру боржників №36223 від 28.08.2023 року у зв`язку з тим, що станом на 28.07.2023 року у ОСОБА_2 була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 28.07.2023 року за період з 27.10.2022 року по 28.07.2023 року становить 28782,6 грн, що сукупно перевищує суму за три місяці.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому від 28.07.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №686/15281/22, виданого 09.01.2023 року.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому від 28.07.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №686/15281/22, виданого 09.01.2023 року.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.07.2023 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №686/15281/22, виданого 09.01.2023 року.
Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому від 31.07.2023 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 .
Сторони не заперечують, що 29 червня 2023 року ОСОБА_2 , будучи на прогулянці з дитиною, самовільно змінив місце проживання сина ОСОБА_4 , - вивіз його з м. Вінниця без згоди та повідомлення його матері, за місцем свого проживання. 
Вже наступного дня, 30 червня 2023 року, дитина була зарахована за заявою батька ОСОБА_2 в приватний дошкільний навчальний заклад «Казковий світ» в м.Хмельницький. Згідно повідомлення Приватного ДНЗ «Казковий світ» №7 від 26.07.2023 року під час зарахування дитини до садочка батько надав інформацію тільки про себе, наголошуючи дитину більше нікому не віддавати. Повідомив, що з матір`ю дитини разом не живуть. 
Згідно висновку психолога ОСОБА_12 від 05.08.2023 року психоемоційний розвиток малолітнього ОСОБА_4 знаходиться в межах вікової норми за винятком мовлення, помітні деякі прояви тривожності. Це може бути наслідком непорозуміння між батьками і невизначеною долею і місцем проживання ОСОБА_4 . У цьому віці дітям потрібна стабільність і передбачуваність життя, чіткий розпорядок дня.
Факт неналежного виконання своїх зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_2 в період з жовтня 2022 року по липень 2023 року, самовільна зміна ним місця проживання дитини з намаганням обмежити контакти дитини з матір`ю цілком свідчать про те, що батько ОСОБА_2 не в повній мірі усвідомлює сутність найкращих інтересів дитини, важливість стабільності і передбачуваності життя дитини, сталості її соціальних зв`язків, особливо у такому малолітньому віці (3 років).
Крім того, ОСОБА_2 як військовослужбовцю ЗСУ під час воєнного стану в Україні може бути визначено інше місце проходження військової служби, не за місцем проживання, що виключатиме можливість його проживання з дитиною та виконання батьківських обов`язків щодо сина.
Ці обставини в їх сукупності, а також важливість для 4-річної дитини зв`язків із матір`ю, з якою вона проживає впродовж останніх двох років, в повній мірі підтверджують правильність висновку суду щодо визначення місця проживання дитини з матір’ю.
Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, взявши до уваги вік дитини та поведінку кожного з батьків, суд першої інстанції при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.
Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку сина, незалежно від того, з ким він буде проживати.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують цих висновків суду.

Обговорюючи доводи апелянтів щодо неправильності рішення в частині вирішення вимоги про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, апеляційний суд враховує таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За змістом ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Виходячи зі змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком - ОСОБА_2 та встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні сина, визначивши їй способи та порядок її участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 .
26.10.2023 року ОСОБА_2 подав заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.
ОСОБА_2 не заявляв вимогу щодо визначення способів та порядку його участі у спілкуванні та вихованні сина, не обґрунтовував конкретні способи його участі у вихованні сина та не подавав відповідні докази. 
Наведене цілком свідчить про те, що суд, встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні сина, вийшов за межі заявлених позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Крім того, вирішивши це питання, суд першої інстанції допустив порушення норм ч.ч.4-5 ст. 19 СК України, за якими при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В матеріалах справи відсутній висновок органів опіки та піклування щодо вирішення спору про участь батька у вихованні дитини.
Посилання суду першої інстанції на практику Верховного суду (постанови Верховного Суду від 26.102022 року у справі №750/9620/20, від 04.10.2023 року в справі №208/4667/20, від 14.12.2022 року у справі №742/2571/21, від 10.01.2024 року у справі № 183/3958/20) є безпідставним, оскільки у вказаних судових рішеннях Верховний Суд не виходив за межі заявлених вимог і вирішував спори про визначення місця проживання дитини.
Допущене порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення порядку участі у вихованні дитини.

Щодо стягнення судових витрат апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2  ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті
в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, до ухвалення судового рішення ОСОБА_1 надано документи на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції: договір про надання правничої допомоги адвокатом Баєвою Н.Я. від 06.07.2023 року, додаток до договору від 06.07.2023 року про надання правничої допомоги, квитанцію від 06.07.2023 року про сплату ОСОБА_1 20000 грн. гонорару за договором про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт від 27.06.2024 року.
Понесені витрати на правову допомогу підтверджуються матеріалами справи, їхній розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, тривалості розгляду справи, тому доводи ОСОБА_2 про надмірне стягнення витрат на правову допомогу є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.138 ЦПК України  витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.138 ЦПК України).
Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
В свою чергу питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1988 року № 59.
Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від
13 березня 1988 року № 59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі)з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. 
Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
Отже, сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59.
Водночас, вказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 вказав, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.
Витрати, пов`язаних із прибуттям до суду, можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.
Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

З опису понесених витрат на проїзд, який міститься у матеріалах справи (а. с. 118), не вбачається, яку відстань з м. Вінниці до м.Хмельницького в обидві сторони проїхала ОСОБА_1 , яким видом транспорту користувалася для прибуття до м. Хмельницького, відповідно неможливо визначити витрати паливо-мастильних матеріалів на 1 км пробігу. 
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача витрат на проїзд до суду на користь ОСОБА_1 , незважаючи на їх недоведеність.
З врахуванням наведеного рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення порядку участі у вихованні дитини та в частині стягнення 15658 грн. судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід скасувати. В решті рішення слід залишити без змін.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 до апеляційної скарги додано договір про надання правничої допомоги від 01.08.2024 року, додаток до договору від 01.08.2024 року про вартість послуги 8000 грн. за представництво інтересів у Хмельницькому апеляційному суді у цій справі, квитанція від 01.08.2024 року.
Відтак з врахуванням задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_7 понесені нею витрати на правничу допомогу (8000 грн.) та витрати за подачу апеляційної скарги (1610 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення порядку участі у вихованні дитини та в частині стягнення 15658 грн. судових витрат з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  скасувати.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1610,40 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги та 8000 грн. понесених витрат на правову допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Судді                                         Л.М. Грох

                                                Р.С. Гринчук

А.М. Костенко