ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2024 року                                 
м. Харків
справа № 629/4086/23
провадження № 22-ц/818/1765/24 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Мальований Ю.М., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - ОСОБА_3 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року ухвалене у складі судді Каращука Т.О.,-
ВСТАНОВИВ:
В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини що навчається, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який продовжує навчання, у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісяця.
В обґрунтування позову зазначала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, від шлюбу вони мають спільну дитину- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з матір`ю. Син навчається з 01.09.2022 в Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу на І курсі денного відділення. Позивач вказувала, що відповідач є військовослужбовцем та має можливість надавати матеріальну допомогу.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який продовжує навчання, у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісяця, починаючи стягнення, починаючи стягнення, починаючи стягнення з 27.07.2023 та до закінчення дитиною навчання, а саме до 30.01.2025, однак не довше, ніж до досягнення дитиною 23 років.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, в той час як відповідач свої заперечення не довів. Суд врахував відсутність стягнень з відповідача за виконавчими листами, відсутність інших дітей та наявну у відповідача можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на не повне з`ясування обставин справи просив рішення скасувати частково та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про сумісне проживання позивача та сина за однією адресою. Сама вказівка позивача про це в позові не могла бути прийнята до уваги без підтвердження належними доказами. Апелянт наголосив, що судом не досліджено обставини потреби дитини в матеріальній допомозі, зокрема, які саме потреби повнолітній син ОСОБА_3 має у зв?язку з навчанням, який розмір його доходу як студента.
Скаржник також зауважив, що навчання ОСОБА_3 з 01.09.2023 проходить у дистанційному форматі з використанням синхронної та асинхронної моделей освітньої взаємодії з використанням сучасних технологій. Тобто, у зв?язку з таким навчанням фактично син весь час перебуває вдома, не витрачаючи додаткових коштів на проїзд до навчального закладу, проживання в іншому місті, оплату гуртожитку. Позивач ввела суд в оману, зазначаючи про те, що ОСОБА_3 доходів не має, адже в період з вересня-грудня 2022 року ОСОБА_3 отримував стипендію у розмірі 1930,00 грн щомісячно. Яку з невідомих причин з 2023 року втратив. Апелянт зазначив, що навчання ОСОБА_3 здійснюється за регіональним замовленням, тобто безоплатно, за рахунок коштів обласного бюджету. Апелянт також зазначив, що суд не взяв до уваги його життєві обставини, пов?язані з утриманням батьків, погіршення стану здоров?я. Суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів з урахуванням нижньої межі, адже чинним законодавством не встановлено мінімальний та максимальний розмір аліментів на повнолітню дитину. 
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області про розірвання шлюбу від 28.10.2011 року(а.с.8).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Син навчається з 01.09.2022        в Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу на І курсі за спеціальністю 133 "Галузеве машинобудування" (спеціалізація "Експлуатація та ремонт підйомно-транспортних, будівельних і дорожніх машин і обладнання) на денній формі навчання (навчання за регіональним замовленням), термін навчання 2 роки 5 місяців (по 30.01.2025 року). Вказане підтверджується довідкою(а.с.6).
Колегія суддів не погоджується повністю з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Враховуючи те, що син ОСОБА_3 навчається з 01.09.2022 в Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу на І курсі за спеціальністю 133 "Галузеве машинобудування" (спеціалізація "Експлуатація та ремонт підйомно-транспортних, будівельних і дорожніх машин і обладнання) на денній формі навчання (навчання за регіональним замовленням), термін навчання 2 роки 5 місяців (по 30.01.2025 року) тому суд вважає, що він потребує матеріальної допомоги. Проте, апеляційний суд також враховує, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, що свідчить про те, що витрати на дитину, яка досягла повноліття, проте продовжує навчання, покладаються як на батька дитини, так і на матір.
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір аліментів, які слід стягувати на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, повинен становити 1/6 частки з усіх видів заробітку відповідача, оскільки відповідатиме інтересам дитини, виходячи з умов проходження ним навчання, буде враховано матеріальне та сімейне становище платника аліментів, зокрема його можливість, виходячи з отримуваного ним заробітку, утримувати себе та нову сім`ю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного судового рішення в частині визначення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку.
Керуючись ст. ст. 7, 141, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2024 року - змінити.
Зменшити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який продовжує навчання, з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 27.07.2023 та до закінчення дитиною навчання, а саме до 30.01.2025, однак не довше, ніж до досягнення дитиною 23 років.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.
Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова
Судді                                                                        Ю.М.Мальований 
                                                                       Н.П.Пилипчук