Справа № 166/1383/17 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/873/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 вересня 2024 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Киці С. І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 23 липня 2024 року,

                                         В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом.
Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 23 листопада 2017 року і до досягнення їх сином ОСОБА_4 трирічного віку.
У липні 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року та просив суд поновити строк на подання заяви.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 23 липня 2024 року представнику відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було відмовлено у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а саму заяву про перегляд заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року залишено без розгляду.
Вважаючи дану ухвалу суду першої інстанції незаконною і необґрунтованою, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вимоги статті 287 ЦПК України та існуючу практику Верховного Суду, порушив порядок вирішення питання про перегляд заочного рішення і тим самим позбавив його довірителя ОСОБА_2   права на апеляційне оскарження заочного рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача до задоволення не підлягає з таких підстав.
Залишаючи без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява подана після закінчення процесуального строку, передбаченого частиною 3 статті 284 ЦПК України, а тому, відповідно до вимог частини 2 статті 126 ЦПК України, залишив її без розгляду.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 23 листопада 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи копію вказаного заочного рішення відповідач ОСОБА_2 отримав 23 серпня 2018 року, що підтверджується його особистим підписом проставленим у рекомендованому повідомленням про вручення поштового відправлення.
08 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до місцевого суду заяву про перегляд зазначеного вище заочного рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2018 року, у якій просив поновити пропущений строк на її подання з тих підстав, що його довірителю ОСОБА_2 не було відомо про наявність у провадженні Ратнівського районного суду Волинської області зазначеного позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про наявність заочного рішення суду від 10 серпня 2018 року прийнятого за результатами розгляду вказаної справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, аналіз зазначеної норми цивільного процесуального права та практики ЄСПЛ дає підстави вважати, що встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Таким чином Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши відсутність у відповідача ОСОБА_2 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення ухваленого Ратнівським районним судом Волинської області 10 серпня 2018 року в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, дійшов законного і  обґрунтованого висновку про залишення заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення саме без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, то підстав для задоволення апеляційної скарги і її скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                                У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 23 липня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді