ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 р. 	Справа № 520/2858/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків по справі № 520/2858/24
за позовом                 ОСОБА_1 ,                 ОСОБА_2 ,                 ОСОБА_3 ,                 ОСОБА_4  
до                Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області                        
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просили суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства”, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “ Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства” яким скасовано рішення ГУДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині що стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства” яким скасовано рішення ГУДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині що стосується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства” яким скасовано рішення ГУДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині що стосується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року адміністративний позов   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, код ЄДРПОУ 37764460) про визнання протиправними та скасування рішень залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачами  подано апеляційну скаргу, в якій вони просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачі посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначили, що 09.04.2014 року рішенням ГУ ДМС України в Харківській області громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 ст. 8 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянства України», а саме проживання рідного брата від 24 серпня 1991 року на території України та постійно зареєстрований на території України  21.01.1987 року по теперішній час.
Отже, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 набули 09.04.2014 року громадянство України одночасно - одним рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року.
Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 12.10.2023 року було скасовано рішення ГУДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Підставою для прийняття такого рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 12.10.2023 року слугувало невиконання ОСОБА_1 , поданого зобов`язання про повернення паспорта громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави. 
Втім, на думку апелянтів, такий висновок є передчасними і таким, що ґрунтуються на не повністю установлених обставинах, які у своїй сукупності дають підстави для визнання неправомірності оскаржуваного рішення відповідача.
Так, відповідачем, в межах наданих повноважень згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про громадянство» не проведено повну та всебічну перевірку встановлення і підтвердження обставин, зазначених у Листі Департаменту захисту національної державності СБУ від 23.02.2023 року         № 5/2/1-2624, на предмет того, чи виконав насправді позивач зобов`язання повернути паспорт громадянина республіки ОСОБА_6 , яким він був документований на момент оформлення набуття громадянства України, чи є ОСОБА_1 громадянином Республіки Азербайджан. Так само, відповідачем не проведено перевірку в повній мірі про те, чи користувався позивач правами громадянина республіки ОСОБА_6 та не дослідив наявні докази на предмет того, чи користувався позивач правами громадянина республіки ОСОБА_6 на підставі паспорта (паспортів) громадянина республіки ОСОБА_6 після набуття громадянства України. Також відповідач не врахував і не перевірив обставини існування паспорта громадянина ОСОБА_6 на предмет стану чинності паспорту громадянина ОСОБА_6 , виданий на ім`я ОСОБА_1 . Відповідачем не з`ясовувались обставини з приводу наявності прийняття Указу Президентом Республіки Азербайджан про вихід із громадянства Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, позивачі зауважили, що наявність паспорту громадянина Республіки Азербайджан, не означає, що позивач має громадянство Республіки Азербайджан.
Крім того, позивачі зазначили, що відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про громадянство», не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Судом першої інстанції не надано жодного висновку та обґрунтування, чому зазначена норма закону залишена поза увагою відносно дітей позивача, які на момент отримання громадянства України були неповнолітніми.
Окрім іншого не надано жодної оцінки та не визначено жодного допустимого доказу, які саме свідомо неправдиві відомості були надані неповнолітніми дітьми позивача.
За таких обставин, на думку апелянтів, оскаржуване рішення ГУ ДМС України в Харківський області, яким скасовано рішення про набуття позивачами громадянства України прийняте 12.10.2023 року, не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та підлягає скасуванню. 
Отже, висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи та є помилковими. 
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.01.2014 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУДМС у Харківській області з питання щодо набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Одночасно, разом з ним просив оформити набуття громадянства України за територіальним походженням його неповнолітнім дітям: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , 10.10.2000 року 
Фактичною підставою для застосування вказаної статті позивач зазначив, що на території України з 21.01.1987 року постійно проживає його брат, ОСОБА_7 .
Власним підписом заявник засвідчив достовірність викладених у заяві відомостей і дійсність поданих документів. Повідомив про обізнаність із тим, що у разі подання завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів втратить громадянство України на підставі статті 21 Закону України "Про громадянство України".
Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , на виконання положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», подав зобов`язання припинити іноземне громадянство (документ є формою затвердженого зразка (наказ МВС України № 715 від 16.08.2012), в якому ОСОБА_1 - громадянин, підданий Республіки Азербайджан зобов`язався протягом 2 років з моменту набуття ним громадянства України припинити громадянство  (підданство)  Республіки Азербайджан і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) Республіки Азербайджан, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі неотримання ним з незалежних від нього причин документу про припинення громадянства (підданства) Республіки Азербайджан ОСОБА_1 зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Республіки Азербайджан.
13.01.2014 ОСОБА_1 подав декларацію про відмову від іноземного громадянства - Республіки Азербайджан. Підставою для подання декларації визначено те, що існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення громадянства (підданства) Азербайджанської Республіки, а саме вартість оформлення виходу з громадянства Республіки Азербайджан становить 400 доларів США, або 3 292 грн., що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Станом на 09.04.2014 розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1218 грн. 
Відповідно до поданої декларації, ОСОБА_1 зобов`язався повернути паспорт громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданого) Азербайджанської Республіки, не виконувати обов`язки передбачені її законодавством.
Зазначив, що йому відомо, що в разі невиконання ним цього зобов`язання він втратить громадянство України на підставі статті 19 Закону України «Про громадянство України» або його буде скасовано на підставі статі 21 цього Закону.
Вказане зобов`язання було засвідчене власним підписом позивача.
09.04.2014 ГУ ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про оформлення громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 разом з неповнолітніми доньками ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . 
28.02.2023 року на адресу ДМС України надійшло клопотання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України щодо скасування рішень про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 .
Вказаним органом зазначено, що 07.03.2022 року, діючи всупереч вимогам правового режиму воєнного стану, нехтуючи конституційним обов`язком щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, визначеним ст. 65 Конституції України, ОСОБА_1 , будучи громадянином України, незаконно перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Шегині-Медика» на підставі паспорту громадянина Республіки Азербайджан НОМЕР_5 .
Вказаний факт незаконного перетину державного кордону України встановлений постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.09.2022 у судовій справі № 138/2015/22, згідно з якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Таким чином, з урахуванням інформації ЄДДР ДМС України, АІС ДПС України «Гарт», 07.03.2022 ОСОБА_1 , будучи громадянином України, скористався правовим статусом іноземного громадянина та свідомо порушив ст.ст. 2, 8 Закону України «Про громадянство України».
Матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДМС у Харківській області було складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, в якій зазначено, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець Азербайджанської Республіки набув громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, а саме: не повернув паспорт Азербайджанської Республіки. 
12.10.2023 з урахуванням вищевикладеного Головним управлінням ДМС у Харківській області прийнято рішення, яким у зв`язку з невиконанням поданого зобов`язання про повернення паспорта громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави, скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 про набуття громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянства України за територіальним походженням.
Не погодившись із рішенням Головного управління ДМС у Харківській області від 12.10.2023, позивачі звернулися з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірному рішенню, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України “Про громадянство України” від 18.01.2001 №2235-III (далі – Закон № 2235-III).
Статтею 8 Закону №2235-III визначено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
- особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;
- іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Водночас, стаття 1 Закону №2235-III встановлює:
- зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;
- незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного  громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства)  прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін  (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання,  якщо термін не встановлено,  або відсутність у  законодавстві  іноземної  держави  процедури  припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного  громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати,  встановленого законом в Україні  на момент,   коли   особа   набула   громадянство  України;
- декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Зразок декларації про відмову від іноземного громадянства затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 № 715 “Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку” (далі - наказ МВС № 715).
Судовим розглядом встановлено, що 13.01.2014 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУДМС у Харківській області з питання щодо набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України “Про громадянство України”. Одночасно, разом з ним просив оформити набуття громадянства України за територіальним походженням його неповнолітнім дітям: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , 10.10.2000 року 
Фактичною підставою для застосування вказаної статті позивач зазначив, що на території України з 21.01.1987 року постійно проживає його брат, ОСОБА_7 .
Власним підписом заявник засвідчив достовірність викладених у заяві відомостей і дійсність поданих документів. Повідомив про обізнаність із тим, що у разі подання завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів втратить громадянство України на підставі статті 21 Закону України "Про громадянство України".
Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , на виконання положень ч. 1 ст. 8 Закону України “Про громадянство України”, подав зобов`язання припинити іноземне громадянство (документ є формою затвердженого зразка (наказ МВС України № 715 від 16.08.2012), в якому ОСОБА_1 - громадянин, підданий Республіки Азербайджан зобов`язується протягом 2 років з моменту набуття ним громадянства України припинити громадянство  (підданство)  Республіки Азербайджан і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) Республіки Азербайджан, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі неотримання ним з незалежних від нього причин документу про припинення громадянства (підданства) Республіки Азербайджан ОСОБА_1 зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Республіки Азербайджан.
13.01.2014 ОСОБА_1 подав декларацію про відмову від іноземного громадянства - Республіки Азербайджан. Підставою для подання декларації визначено те, що існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення громадянства (підданства) Азербайджанської Республіки, а саме вартість оформлення виходу з громадянства Республіки Азербайджан становить 400 доларів США, або 3 292 грн., що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Станом на 09.04.2014 розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 1218 грн. 
Відповідно до поданої декларації, ОСОБА_1 зобов`язався повернути паспорт громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданого) Азербайджанської Республіки, не виконувати обов`язки передбачені її законодавством.
Зазначив, що йому відомо, що в разі невиконання ним цього зобов`язання він втратить громадянство України на підставі статті 19 Закону України “Про громадянство України” або його буде скасовано на підставі статі 21 цього Закону.
Вказане зобов`язання було засвідчене власним підписом позивача.
09.04.2014 ГУ ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про оформлення громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України “Про громадянство України” ОСОБА_1 разом з неповнолітніми доньками ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . 
28.02.2023 року на адресу ДМС України надійшло клопотання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України щодо скасування рішень про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 .
Вказаним органом зазначено, що 07.03.2022 року, діючи всупереч вимогам правового режиму воєнного стану, нехтуючи конституційним обов`язком щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, визначеним ст. 65 Конституції України, ОСОБА_1 , будучи громадянином України, незаконно перетнув державний кордон України в пункті пропуску “Шегині-Медика” на підставі паспорту громадянина Республіки Азербайджан НОМЕР_5 .
Вказаний факт незаконного перетину державного кордону України встановлений постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.09.2022 у судовій справі № 138/2015/22, згідно з якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Зокрема, під час розгляду справи № 138/2015/22 судом було встановлено, що 29.08.2022 о 21 год. 35 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський-Отач» на напрямку «в`їзд в Україну» виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який 07.03.2022 о 04 год. 41 хв. в пункті пропуску «Шегині-Медика» незаконно перетнув державний кордон з України в Республіку Польща, а саме на паспортний контроль надав паспорт громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон НОМЕР_5 (про що свідчить витяг з ПС «Ризик» ГАІС «ГАРТ-1»), чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та ст.2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1, 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП. 
Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 одночасно є і громадянином України, і документованим паспортом громадянина Республіки Азербайджан.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, як зазначено вище, ОСОБА_1 набув громадянство України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" та під власноручний підпис взяв на себе обов`язок повернути паспорт громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданого) Азербайджанської Республіки, не виконувати обов`язки передбачені її законодавством. При цьому, зазначив, що йому відомо, що в разі невиконання ним цього зобов`язання він втратить громадянство України на підставі статті 19 Закону України “Про громадянство України” або його буде скасовано на підставі статі 21 цього Закону.
Проте, позивач не тільки не виконав свого обов`язку, а навпаки свідомо діяв, використовуючи паспорт громадянина Республіки Азербайджан для здійснення перетину кордону саме як іноземний громадянин.
Отже, з урахуванням інформації ЄДДР ДМС України, АІС ДПС України “Гарт”, 07.03.2022 ОСОБА_1 , будучи громадянином України, скористався правовим статусом іноземного громадянина та свідомо порушив ст.ст. 2, 8 Закону України “Про громадянство України”.
Згідно статті 9 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про громадянство України» рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Відповідно до п. 96 Порядку подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.
Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України.
Згідно п. 97 Порядку рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.
Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Враховуючи викладені обставини, на підставі статті 21 Закону України "Про громадянство України", рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року було скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з невиконанням поданого зобов`язання про повернення паспорта громадянина Азербайджанської Республіки до уповноважених органів цієї держави. 
Суд зазначає, що відповідно до норм КАС України судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах, що має місце лише у тому випадку, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.
За відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.
Спірне рішення повинно оцінюватися судом на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В межах спірних правовідносин, є безпідставними доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення його прав, оскільки прагнення до користування таким правом суперечить чинному законодавству України у сфері громадянства, а тому у рамках спірних відносин права позивача відповідачем не порушено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління ДМС у Харківській області, приймаючи рішення від 12.10.2023 року, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині, що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного рішення в частині, що стосується ОСОБА_1 , 05.07.1971 року є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку спірному рішенню в частині, що стосується дітей ОСОБА_1 , 05.07.1971 року: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 21 Закону №2235-III визначено, що не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Аналіз викладених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх і належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, чи невиконання узятого зобов`язання.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №820/1293/16, від 24 квітня 2019 року у справі №2040/5642/18, від 19 грудня 2019 року у справі №815/3575/15, від 28 лютого 2020 року у справі №520/4398/19, від 21 серпня 2020 року у справі №520/2915/19, від 15 грудня 2020 року у справі №640/3004/19, від 27 січня 2021 року у справі №826/15657/16.
Водночас, частиною 2 статті 21 Закону №2235-III чітко встановлено, що не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Системний аналіз положень частин першої та другої статті 21 Закону №2235-III дозволяє стверджувати, що підстави для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України виникають у випадках подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
При цьому щодо осіб, які на момент прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України були неповнолітніми, підстави для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України виникають у випадках подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, за виключенням факту невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Судовим розглядом встановлено, що станом на дату набуття громадянства України (09.04.2014 року) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були неповнолітніми дітьми, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (17 років), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (15 років), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (13 років). 
Отже, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не були заявниками з питань набуття громадянства, оскільки до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про набуття громадянства України звертався їх батько. Набуваючи громадянство України разом із батьком, його неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не були обізнані про його зобов`язання, надані ним, відповідно до ст. 8 Закону України "Про громадянство України", зокрема, повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. А тому, вони не можуть відповідати за дії, які не ініціювали.
Зазначена правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі №2040/7797/18.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на невиконання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обов`язку, викладеного їх батьком в декларації про відмову від іноземного громадянства, не є підставою для застосування до вказаних осіб положень частини першої статті 21 Закону України «Про громадянство», з огляду на положення частини другої зазначеної статті.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно частини 1 статті 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. 
Конституція України не лише не наділяє відповідача правом примусово позбавляти громадянства, але й містить безумовну заборону такого позбавлення.
Позивачі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4  вважають, що були позбавлені громадянства за відсутності для цього передбачених національним законодавством підстав, а отже, є суперечність зазначених положень                          Закону № 2235-ІІІ «Про громадянство» та Конституції України.
Колегія суддів зазначає, що Конвенція про скорочення безгромадянства 1961 року та Конвенція про статус апатридів 1954 року (дата приєднання України 11.01.2013 року, дата набрання чинності для України 23.06.2013 року) закріплюють такі принципи: якщо законодавство держави дозволяє відмову від громадянства, така відмова не повинна призводити до втрати громадянства, крім випадків, коли відповідна особа має або набуває інше громадянство;  Договірна Держава не позбавляє особу її громадянства, якщо таке позбавлення зробило б цю особу апатридом.
Отже, особа ані добровільно, ані примусово не може припинити правовий зв`язок з Україною (чим по суті і є громадянство), якщо вона не має громадянства іншої країни.
До того ж, навіть якщо Україна прагне позбутися свого громадянина, останній повинен або мати громадянство іншої держави (тоді можливе оформлення втрати статусу), або хоча б ініціювати отримання громадянства іншої держави та подати клопотання про вихід з громадянства України.
Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як громадяни України, не можуть бути позбавлені громадянства України всупереч їх волі.
Системний аналіз положень частин першої та другої статті 21 Закону №2235-III дозволяє стверджувати, що підстави для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України виникають у випадках подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Суд звертає увагу на те, що жодних обставин, які б свідчили про факт подання вказаними особами неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, матеріали справи не містять.
Водночас, рішенням ГУ ДМС України в Харківський області від 12.10.2023 року також не встановлено та не визначено ким саме було подано свідомо неправдиві відомості, не встановлено та не визначено зміст таких неправдивих відомостей. Крім того, рішенням ГУ ДМС України в Харківський області від 12.10.2023 року не встановлено та не визначено які відомості, подані саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неправдивими.
Враховуючи, що доказів набуття позивачами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, суб`єктом владних повноважень не надано, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи спірне рішення про скасування рішення про набуття громадянства України щодо зазначених осіб, ГУ ДМС України в Харківській області діяло не у межах та не у спосіб, передбачені чинним законодавством та за відсутності  відповідних правових підстав.
Відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивачів.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.
Європейський суд з прав людини оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства”, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині, що стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому вимоги про визнання його протиправним та скасування є такими, що підлягають задоволенню.  
Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства”, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині що стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування в цій частині із прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову. 
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 317 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі                        № 520/2858/24 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства”, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині, що стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.10.2023 року у формі подання “Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства”, яким скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 09.04.2014 року про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині, що стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 520/2858/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва