ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2734/23  Номер провадження 22-ц/814/1500/24	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Секретар:Кириченко В.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 листопада 2023 року по справі за позовом адвоката Дем`янова Віталія Анатолійовича , що діє в інтересах ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В :
У березні 2023 року адвокат Дем`янов В.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги обгрунтував тим, що 15 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір позики. За умовами цього Договору, позивач надав відповідачу позику у вигляді грошових коштів у сумі 20000 доларів США на строк два роки з моменту її видачі. Позика була цільовою - на придбання квартири АДРЕСА_1 .
Позика в сумі 20000 доларів США була надана 17 жовтня 2020 року та отримана ОСОБА_1 20 жовтня 2020 року, доказом чого є квитанція №04089-20291-199997 від 17 жовтня 2020 року.
Тобто, відповідачі, перебуваючи на момент отримання позики та підписання договору подружжям, позичили гроші на придбання квартири для свого спільного проживання.
Відповідно до п.4.1 Договору, строк повернення позики настав 17 жовтня 2022 року. Протягом періоду часу з 17 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2022 року відповідачами не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення позики, сума позики не змінилась і залишилась у тому ж розмірі, що й видавалась початково.
Таким чином, відповідно до розділу 4 Договору, строк повернення позики настав. Жодної заяви про продовження строку позики позивач від відповідачів не отримував.
10 січня 2023 року, в порядку досудового врегулювання (вирішення спору), позивач направив ОСОБА_4 , як стороні по договору, вимогу про сплату боргу у порядку ст.1049 ЦК України.
Вказана вимога була отримана відповідачкою 15 січня 2023 року. На цю вимогу вона надала відповідь на вимогу, датовану 11 лютого 2023 року. Відповідно до цієї відповіді на вимогу, визнала вимогу повністю. Суму боргу вона підтвердила, факт отримання коштів та їхнє цільове використання підтвердила також. Повідомила позивача про те, що станом на сьогоднішній день вона з чоловіком разом не живе, кошти на погашення боргу по позиці у неї відсутні. Відповідальність за позику просить розділити на неї та колишнього чоловіка  ОСОБА_1 на зв`язок з позивачем не виходить. Жодні контакти з ним втрачені.
У зв`язку з вищевикладеним, позвач просив стягнути з відповідачів – ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у сумі 20000,00 доларів США, що в еквіваленті на українську гривню становить 731372,00 гривні.
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 28 листопада 2023 року Позовні вимоги адвоката Демянова В.А., що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 20000,00 доларів США, що в еквіваленті на українську гривню становить 731372,00 грн. (сімсот тридцять одна тисяча триста сімдесят дві гривні).
Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати щодо сплати судового збору у сумі 7850,53 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 20500,00 грн., а всього 28350,53 грн. - по 14175,27 грн. з кожного.
В апеляційному порядку рішення оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення не відповідає вимогам закону . Судом при ухваленні рішення не взято о уваги доводів відповідача викладених у відзиві.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку , що преказ грошових коштів з призначенням платежу – допомога син свідчить про укладення договору позики між позивачем та його донькою , відповідачем ОСОБА_6 .
Суд не надав оцінку щодо повноважень адвоката Демянова В.А., на підписання договору позики від імені позивача ОСОБА_7 .
Суд обмежив право відповідача ОСОБА_1 на надання суду доказів відсутності договору позики станом на 15.10.2020 як вказує позивач та його представник.
Також, суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати в повному обсязі за відсутності доказів оплати цих послуг.
ОСОБА_1 просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 листопада 2023 року та ухвалити нове , про відмову в задоволенні позовних вимог .
Судовим розглядом встановлено, що 15.10.2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір позики, предметом якого є позика для придбання квартири АДРЕСА_1 .. Позика надана на безвідсотковій основі у сумі 20000 доларів США (п.1.2, п.2.1 договору). Договір діє до моменту повного його виконання (п.5.1 договору). Договір підписано адвокатом Демяновим В.А. в інтересах ОСОБА_10 , як передбачено п.1.4 договору про надання правової допомоги (адвокатська угода) №05/09/20 від 05.09.2020 року. Строк дії договору 2 роки (п.4.1 договору)
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .
20.10.2020 року ОСОБА_5 переказав на валютний рахунок ОСОБА_1 у ПриватБанку 20000 доларів США, вказавши у призначенні платежу: виплата коштів синові.
Згідно листа РБК Королівського банку Канади адресованого ОСОБА_13 від 06.10.2022 року, підтверджено, що ОСОБА_14 є власником рахунку у їх банку та ним 17.10.2020 року здійснено переказ у розмірі 20000 доларів США на ім`я ОСОБА_1 .. Також підтверджено, що з 17.10.2020 року по 06.10.2022 року переказ на ім`я ОСОБА_10 не було повернуто від ОСОБА_1 на його рахунок.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2020 року, ОСОБА_4 придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .за 120 000 грн. (п.1, п.4 договору), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №229470315 від 23.10.2020 року.
10.01.2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ОСОБА_15 направлено вимогу про сплату боргу у порядку ст.1049 ЦК України, згідно якої висловлено прохання про повернення отриманої позики у повному обсязі, тобто 20000 доларів США протягом наступних 30 днів від дня отримання вимоги.
11.02.2023 року ОСОБА_4 направлено ОСОБА_13 відповідь на вимогу, згідно якої вказано, про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 та виїзд до Канади та відсутність можливості повернути кошти.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , 12.09.2022 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 15ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Частиною першою статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частина 3 статті 1049 ЦК України регламентує, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
За звичаєм ділового обороту, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
Розглядаючи такий позов, суд з метою правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі №640/14934/19 (провадження №61-18933св20).
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_10 у розмірі визначеному у судовому рішенні.
Досліджені докази свідчать про наявність у відповідачів боргових зобов`язань перед позивачем за договором позики на суму еквівалентну 20 000 доларам США.
Посилання відповідача на те, що адвокат Дем`янов В.А. не мав права на підписання договору позики спростовується п.1.6 Договору про надання правової допомоги №05/09/20 від 05 вересня 2020 року укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки адвокат приймав на себе обов`язки представляти права та законні інтереси ОСОБА_10 у відносинах з третіми особами , юридичним та фізичними особами.
Твердження відповідача про те, що судом не надано належну оцінку моменту укладання договору позики , на думку колегії суддів , не може слугувати підставою для скасування рішення та відмови у стягненні заборгованості за договором позики , оскільки сторонами договору ( ОСОБА_4 та ОСОБА_16 / ОСОБА_15 ) такий не оспорюється. 
Скаржник також посилається, що попри зазначення у договорі позики про отримання її з метою придбання квартири , остання була придбана за суму коштів значно меншу ніж сума наданої позики , та вказані обставини судом досліджено не було.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо про придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 . Доказів не проживання ОСОБА_4 у вказаній квартирі суду не надано, також не надано й доказів придбання вказаного житла за рахунок відповідача ОСОБА_1 , що вірно вказано судом першої інстанції.
Місцевий суд вірно зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_10 до колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Зважаючи на те , що суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення , відповідно до ст.141 ЦПК України, розподіл судових витрат слід залишити незмінним, оскільки він є співмірним зі складністю справи підтвердженим належними доказами та пропорційним до задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов        

Судді: А .І.Дорош

О.А.Лобов