ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6516/24 Справа № 235/1031/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1  на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024року про залишення позову без розгляду, –

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022року  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2022року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2024року справу передано на розгляд до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024року позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  виклала вимогу про скасування вказаної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що правові підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення, а також оголошенням на сайті Судової влади України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1  на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка подала до суду заяву про усунення недоліків та документи, що додаються до неї в електронній формі через систему «Електронний суд», проте всупереч вимог частини першої статті 177 ЦПК України не додала до заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Однак, з висновком місцевого суду про залишення позову без розгляду суд апеляційної інстанції не може погодитись через порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з частиною тринадцятою статті 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: зазначення в позовній заяві електронної пошти позивача та відповідача; надання документу про сплату судового збору; а також завіреного перекладу документів для вирішення питання про направлення судового доручення разом з позовною заявою та доданими до неї документами до Міністерства юстиції України для подальшого направлення для вручення відповідачу до Республіки Казахстан.

На виконання вказаної ухвали, 27 квітня 2024року ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначила про їх усунення, до якої також додала квитанцію про сплату судового збору, тобто вимоги ухвали від 10 квітня 2024року позивач виконала, вказані недоліки позовної заяви усунула.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що всупереч вимог частини першої статті 177 ЦПК України позивач не додала до заяви про усунення недоліків, яка подана в електронній формі через систему «Електронний суд», доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, оскільки такі вимоги встановлені до позовної заяви та документів, що додаються до неї, а не до заяви про усунення недоліків.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позовна заява подана ОСОБА_1 в паперовій формі засобами поштового зв`язку, а не в електронній формі, як вважав суд першої інстанції, а тому положення частини першої статті 177 ЦПК України щодо надання доказів надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів в даному випадку не підлягають застосуванню.

Також апеляційний суд вважає, що позовна заява взагалі не містить недоліків, про що свідчить, зокрема, ухвала Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2022року про відкриття провадження у справі, а тому суд першої інстанції безпідставно залишив її без руху.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положень частини тринадцятої статті 187 ЦПК України, пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ураховуючи наведені обставини та положення законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що залишення без розгляду позовної заяви  ОСОБА_1  є помилковим та передчасним.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024року про залишення позову без розгляду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2024року.

Судді: