УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/8277/23 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 11 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Шевчук А.М., 
за участю секретаря   Антоневської В.В.,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/8277/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді  2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що із сім`єю проживає у АДРЕСА_1 у приватному житловому будинку з 1985 року.
По сусідству знаходиться будинок, у якому проживає відповідач з дружиною та протягом останніх п`яти років на своїй земельній ділянці, з порушенням санітарно - гігієнічних норм, вони утримують велике господарство, яке складається з двох коней, корови, теляти, свиней та птиці.
Відповідач всі відходи, а також продукти життєдіяльності тварин зберігає біля паркану, на межі із його земельною ділянкою, та самовільно збудував тимчасову споруду для утримання коней, яка знаходиться поблизу його житлового будинку.
Вищевказане порушення створює сморід, дискомфорт та сприяє розмноженню паразитів, мух, які є переносниками різного виду епідемічних захворювань, що становить загрозу здоров`ю та життю жителів селища.
Позивач також вказує, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, відповідача зобов`язано усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою за адресою:    АДРЕСА_1 , шляхом перенесення компостної купи та прибудови для утримання коней в кінець земельної ділянки. Вказане рішення суду відповідачем було виконане.

Разом з тим, після виконання рішення відповідач протягом наступних років поступово відновив раніше розібрану прибудову для утримання коней, де він до теперішнього часу тримає тварин, а відходи зберігає на старому місці, біля паркану, на межі належної йому ділянки, дуже близько до будинку.
Відповідач його прохання щодо усунення вищевказаних порушень ігнорує.
Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало в результаті фактичного виконання Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.09.2023 року № 13/72979 судового рішення по цивільній справі №274/5192/18, шляхом перенесення відновленої ними гнійної купи на відстань не менше 20 метрів від будинків у глибину їх земельної ділянки та знесення незаконної прибудови для утримання коней.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало в результаті фактичного виконання Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судового рішення по цивільній справі №274/5192/18, шляхом перенесення відновленої ним гнійної купи на відстань не менше 20 метрів від будинку ОСОБА_1 , а також перенесення прибудови для утримання коня на відстань не менше 15 метрів від будинку ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зокрема, зазначає, що жодних порушень вимог ст. 91 ЗУ України, протиправних дій з його боку в користуванні земельною ділянкою біля будинку, де він мешкає, не вчиняв та не вчиняє.
Жодних відходів, а також продуктів життєдіяльності тварин біля паркану на межі із земельною ділянкою позивача, в безпосередній близькості до вікон та дверей його будинку він не зберігає, оскільки продукти життєдіяльності тварин розташовані на відстані, що узгоджується із вимогами санітарних нор - 24, 0 м. від його будинку. Жодного дискомфорту, розмноження паразитів та мух, жодної загрози здоров`ю та життю родини позивача та жителів селища не було і немає.
       Що стосується нібито самовільного будівництва тимчасової споруди для утримання коней, яка, як стверджує позивач, знаходиться поблизу його житлового будинку, зазначає, що має у власності лише одного коня, а не коней, вказане приміщення – це тимчасова прибудова до хліва без фундаменту, яка відповідно до положень п. 6 Переліку будівельних робіт не потребує документів, що дають право на її використання, та не підлягає прийняттю в експлуатацію, розміром 2,1 м х 3,5 м, раніше там зберігались дрова, вугілля. В подальшому вони поставили там коня, з весни до пізньої осені кінь фактично цілий світловий день знаходиться на пасовиську, а в прибудові лише ночує. Двері з вказаної прибудови виходять на їхній город, а не в бік земельної ділянки позивача, де знаходиться його будинок.
Вказана прибудова знаходиться на відстані 4,3 м. від паркану з металевого профілю, довжиною 33,0 м., висотою 2 м., між їхніми земельними ділянками, який
вони встановили за свої особисті кошти, з боку позивача до його хліва, що знаходиться напроти цієї прибудови, відстань ще 5,3 м., тобто від прибудови до хліва позивача відстань -7,3 м., а до самого будинку позивача -15 м. А відстань від купи перегною до будинку позивача становить 24 м, відтак відсутні підстави стверджувати про те, що перегній знаходиться на межі між їхніми земельними ділянками.
З місця, де знаходиться купа перегною, до паркану позивача, тобто до межі між їхніми ділянками, відстань 7,3 м, тобто в межах санітарних норм, за самим парканом знаходиться город позивача, а не його житловий будинок, а сама купа гною розташована під деревом, в сезон щільно обсаджена, тобто огороджена, кукурудзою, та накрита відповідним матеріалом. Ніякого запаху позивач просто фізично не може чути, враховуючи відстань, на якій знаходиться гній по відношенню до будинку позивача.
Підкреслює, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року, як зазначив сам позивач, виконано 14 серпня 2019 року і, відповідно, виконавче провадження по ньому закрито. 
Тому не можна погодитись з тим, що, як вказав суд у рішенні, гнійну (компостну) купу він не переніс.
Суд також вказав у рішенні, що він визнав вказаний факт, та підтвердив його фотокартками, які надав суду та показами свідків, таким чином, допустив невиконання рішення суду у справі № 274/5192/18, яким його зобов`язано вчинити дії. Але вказані висновки суду, навпаки, спростовуються фотокартками, долученими ним до матеріалів справи та показами цілого ряду свідків.
Отже не можна погодитись з твердженням позивача про те, що він не виконав рішення суду, а тому безпідставним є його звернення в органи поліції з цього питання, про що свідчить відповідь на його заяву.
Жодного відношення до ситуації, яка має місце в даний час, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 19 року не має, жодних порушень чинного законодавства з його боку немає.
Відповідно до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року, N 44: п. 3.25а «Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.»
В даному випадку відповідно до вимог Таблиці 3.2а «Відстань від житлового
будинку та літньої кухні до господарської будівлі (сараї) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 м2, Майданчики для компосту, дворові вбиральні, сміттєзбірник становить 15 м».
А згідно з п. 3.26 ДБН 360-92 «Відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі і гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках.»
Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що жодних порушень державних санітарних та будівельних норм, стандартів і правил, які б призвели до порушення прав позивача, власника сусідньої земельної ділянки та розташованого на цій житлового будинку на безпечне для життя і здоров`я довкілля, які передбачені частиною першою статті 50 Конституції України, частиною першого статті 293 ЦК України, та на належні, безпечні і здорові умови проживання, які передбачені частиною третьою статті 293 ЦК України при користуванні своєю земельною ділянкою він не допускає, тобто не створює йому жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Будь-яких перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання його майном він не створює.
Окрім того, прибудова знаходиться до будинку позивача на відстані 15 м., а відстань від компостної ями до будинку позивача становить 24 м., тобто в межах санітарних норм і відповідно до Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень” ДБН 360-92 "Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року, N 44
Тому жодних підстав для зобов`язання його відновити становище, яке існувало в результаті фактичного виконання Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судового рішення по цивільній справі № 274/5192/18, у суду не було.
У межах пред`явлених позовних вимог, з урахуванням існуючих ДБН, фактичного розташування прибудови та компостної ями на його земельній ділянці, у суду не було жодних підстав для часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання його відновити становище, яке існувало в результаті фактичного виконання рішення по цивільній справі № 274/5192/18, оскільки гнійна (компостна) купа знаходиться на відстані не тільки не менше 20 метрів від будинку позивача, а на відстані 24 метрів, а прибудови для утримання коня, на відстані 15 метрів від його будинку, тобто в межах норм, тому немає жодних підстав відновлювати нібито порушене право позивача з урахуванням існуючих ДБН, оскільки його право не порушене.
Вважає, що у суду не було жодних підстав відхиляти його доводи про те, що відстань від тимчасової споруди (сараю для коня) та гнійного (компостного) майданчика до будинку відповідача відповідає ДБН, оскільки ці факти підтверджені показами свідків та фотографіями і тому вони однозначно є допустимими доказами по справі.
В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що він не може перенести споруду для утримання коня та купу гною в кінець свого городу, як це передбачено рішенням суду, бо там з його садибою межує сусіднє домогосподарство, де також проживають люди.
Стверджує, що внаслідок значної вологи грунту не має можливості влаштувати яму для зберігання гною, відтак гній він зберігає на поверхні грунту, однак купа гною обсаджена кукурудзою, що, на його переконання, сприяє нерозповсюдженню неприємного запаху на сусіднє домогосподарство, в якому проживає позивач.
Позивач та його представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку позивач проживає разом зі своєю сім`єю.
Поряд із цим домогосподарством, по АДРЕСА_2 , розташоване домогосподарство, у якому проживає сім`я відповідача. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2 , зареєстроване за дружиною відповідача ОСОБА_3 . 
В судовому засіданні встановлено, що між сторонами раніше виникав спір з приводу того, що ОСОБА_2 на території свого домогосподарства, по АДРЕСА_2 , з порушенням прав ОСОБА_1 та вимог ДБН, влаштував місце для зберігання гною та розмістив споруду, в якій утримував коней. 
Рішення Бердичівського міськрайонного суду від 23 квітня 2019 року у справі №274/5192/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зобов`язано відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення гнійної (компостної) купи та прибудови (тимчасової споруди) для утримання коней, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , у кінець вказаної земельної ділянки.
Під час розгляду справи № 274/5192/18 суд встановив, що ОСОБА_2 використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 з порушенням державних санітарних та будівельних норм, стандартів і правил, що призводить до порушення прав власника сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , – ОСОБА_1 , на безпечне для життя і здоров`я довкілля, які передбачені частиною першою статті 50 Конституції України, частиною першою статті 293 Цивільного кодексу України, та на належні, безпечні і здорові умови проживання, які передбачені частиною третьою статті 293 Цивільного кодексу України, тобто створює йому перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою.
Рішення суду у справі №274/5192/18 набрало чинності, виконавчий лист №274/5192/18 був пред`явлений до примусового виконання та відповідно до постанови державного виконавця від 14 серпня 2019 року виконавче провадження закрито у зв`язку із виконанням рішення. Виконавчий лист повернуто ОСОБА_1 (а.с. 11).
Після виконання рішення ОСОБА_2 відновив прибудову (тимчасову споруду) для утримання коня на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 на тому ж місці, де ця споруда була розташована до ухвалення рішення у справі 274/5192/18. Крім того, гнійну (компостну) купу ОСОБА_2 не переніс в кінець городу.
Вказані факти підтверджуються фотокартками, наданими відповідачем, а також показами свідків.
Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що на звернення ОСОБА_1 до відділу ДВС, йому надано відповідь, що виконавче провадження із виконання виконавчого листа №274/5192/18 завершене, рекомендовано звернутися до суду (а.с. 12).
На звернення ОСОБА_4 від 13.10.2023 до Бердичівського РВП щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 із приводу перенесення конюшні та гною, ОСОБА_4 повідомлено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається, оскільки наявні цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 13).
На звернення ОСОБА_1 до Гришковецької селищної ради щодо протиправних дій сусідів Волощуків, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , комісія селищної ради 26 жовтня 2023 року здійснила виїзд на місцевість та обстежила домогосподарство, й встановила, що на даній ділянці розташована тимчасова споруда ( шалаш), де утримується домашня худоба (кінь) (приблизно 3 метри від забудови) та гнійна (компостна) купа (приблизно 5 метрів від забудови), що спричиняє утворенню різкого запаху аміаку. Норми щодо відстані від житлового будинку до господарських будівель ОСОБА_2 не витримано. Також зазначено, що відповідно до рішення суду від 23 квітня 2019 року у справі №274/5192/18 Волощуків зобов`язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, шляхом перенесення гнійної ( компостної) купи та прибудови ( тимчасової споруди) для утримання коней. На час обстеження ця перешкода не усунена.
Вказані обставини підтверджуються листом за підписом заступника селищного голови від 26 жовтня 2023 року за №1073 (а.с. 15-16).
Із фото, долучених відповідачем до відзиву, вбачається взаємне розташування будинків сторін, господарських будівель, тимчасової споруди для утримання коня, гнійної (компостної) купи. Компостний майданчик (гнійна купа) розташована не на межі земельних ділянок сторін, проте і не в глиб земельної ділянки ( в кінці городу) ОСОБА_5 (а.а.с. 47-52).
Будучи допитаним у якості свідка, позивач ОСОБА_1 пояснив, що у 2019 році він подавав до Волощука позов, бо той тримав пару коней, корову та теля, табуни качок та курей, від чого йшов сморід. Рішенням суду відповідача зобов`язали перенести сарай та гноярку в кінець городу. Відповідач тимчасово розібрав споруду, оскільки була виконавча служба. Проте, потім він знову поставив на те ж місце. У відповідача відсутня яма для компосту, сеча тварин стікає під паркан його домоволодіння, внаслідок чого неможливо дихати повітрям на подвір`ї. Він викликав комісію із селищної ради. Комісія вийшла на місце проводили заміри. 4 чи 5 березня відповідач гнійну купу прибрав, але огорожа для купи залишилася та відповідач буде туди ж кидати в подальшому. Відповідач переніс на 5 метрів гнійну купу від межі, проте не в кінець городу. Члени комісії не міряли рулеткою та перебували на його земельній ділянці. Від гнійної купи сеча стікає під його город. Яка відстань від гнійної купи до його будинку, він не знає.
Будучи допитаним у якості свідка, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що гній він прибрав та вкопав яму, а траншеї для сечі там немає. У конюшні стоїть один кінь і одна корова. Купу гною переніс на 7 метрів від огорожі, в глибину свого городу. Відстань від купи гною до будинку - 24 метри, а до огорожі 7 метрів. Купа гною обсаджена кукурудзою. Навпроти купи гною ніякої будівлі позивача немає. Він тричі ходив у сільську раду та просив вийти на місце, проте йому відмовили. Коли комісія виїхала на його домоволодіння не заходили та у нього нічого не з`ясовували. У 2019 році – рішення суду він виконав. Поряд з купою гною є яма для сечі. На відстані від межі за 7 метрів на тому самому і місці де і був, він відбудував сарай, який оббитий дошками та там стоїть кінь.
Свідок ОСОБА_6 , дружина позивача пояснила, що відповідач тримає коня, корову, качки та кури. Шалаш для утримання коня відповідача стоїть за 3 метри від межі їхнього домоволодіння, а компостна яма - за 5 метрів від межі. У них на подвір`ї стоїть страшний сморід, мухи летять. Це триває 2 -3 роки. Відповідач мав би перенести в кінець городу сарай, але він знову збудував цю споруду на тому ж місці. Купу гнійну відповідач переніс на відстань приблизно 5 метрів від межі. Влітку у них постійно мухи літають, стоїть сморід. До будинку відстань від гнійної купи десь 15 метрів. Коли приїздила ОСОБА_7 , то до домоволодіння ОСОБА_8 не заходили та рулетки вона не бачила у них.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що у господарстві ОСОБА_8 одна корова та один кінь, корова, качки, кури. Він періодично бував у домогосподарстві ОСОБА_8 . Стверджував, що купа гною розташована не навпроти житлового будинку позивача, а на городі ОСОБА_2 , десь на середині земельної ділянки. ОСОБА_10 від будинку позивача утримується на відстані 5-6 метрів.
Свідок ОСОБА_11 - дочка відповідача, пояснила, що із з позивачем погані відносини, бо він скаржиться на батьків. До будинку відповідача від гнійної купи 25 метрів. Від прибудови, де стоїть кінь до паркану 4,3 м, а до будинку 15 м. Навпроти прибудови для коня одна споруда – гараж, сарай, кухня. Прибудова для коня розміщена на тому самому місці, а гнійна купа була перенесена в глибину городу. Від купи до гаража – десь 15 м.
Свідок ОСОБА_12 - поліцейський офіцер громади, пояснив, що на обслуговуючій дільниці він працює 17 років. У жовтні минулого року він виходив із комісією на АДРЕСА_1 . Надійшло звернення та його повідомили із сільської ради, що потрібно з`їздити на місце за зверненням ОСОБА_1 із приводу встановлення сусідом конюшні та гноярки. Вони виїхали та оглянули територію. Він був присутній, а до складу комісії входила спеціаліст, яка відповідає за земельні питання у сільській раді. З дозволу ОСОБА_1 вони зайшли на подвір`я та встановили, що там конюшня та гноярка, та відчувається неприємний запах. Між сусідами є паркан, але за парканом рябиця та звідти було видно купу гною та конюшню. Візуально від гноярки до будинку позивача десь 25 метрів. Від купи гною до межі десь 5-8 метрів. На територію домогосподарства ОСОБА_2 члени комісії не заходили. Візуально подивились та склали акт. Він відбирав пояснення у ОСОБА_2 пізніше. Йому відомо про рішення суду щодо перенесення купи гною. ОСОБА_2 конюшню не переніс.
Свідок ОСОБА_13 , працівник Гришковецької селищної ради, пояснила, що до селищної ради надійшло звернення позивача. Комісія не має повноважень робити якісь заміри, оскільки для цього є сертифіковані організації. Вони лише можуть візуально виявити факт та зафіксувати. У жовтні 2023 року комісія виїжджала на АДРЕСА_1 . З подвір`я ОСОБА_1 вони оглянули подвір`я ОСОБА_2 та виявили там прибудову, від якої йшли неприємні запахи. На відстані біля 3 метрів до огорожі стояв сарай для утримання коня й з домогосподарства відповідача відчувався сморід – запах аміаку. Яка відстань від гнійної купи,- не може сказати. Дати характеристику будівлі та того, чи шкідливий запах, зробити відповідні заміри, можуть лише сертифіковані організації, проте не сільська рада. На звернення ОСОБА_2 вони надали відповідь. На місце не виходили, бо не було потреби. У 2019 році було рішення суду про перенесення ОСОБА_14 споруди для утримання коня, проте при виїзді у 2023 році вони виявили, що споруда на тому ж місці.
Свідок ОСОБА_15 , спеціаліст відділу ЦНАП Гришковецької селищної ради, пояснила, що її включили до складу комісії для виїзду за зверненням ОСОБА_1 .. Вона була на вулиці та не заходила на подвір`я, не знає, що там відбувалося.
Свідок ОСОБА_16 , заступник Гришковецького селищного голови, пояснив, що за зверненням ОСОБА_1 . комісія виїжджала на місце. ОСОБА_2 звертався до сільської ради із заявою та просив виїхати, проте сільська рада не вбачала в цьому потреби. Відмовили у виїзді, бо не мають права їхати та міряти відстані. У жовтні 2023 року виїздив, оскільки було звернення та він був членом комісії. Виїхали на місце, оскільки була скарга ОСОБА_1 про те, що з домогосподарства відповідача поширюються неприємні запахи. Члени комісії були на території домогосподарства позивача та ходили на город. Комісія виїхала, обстежила візуально та виявила, що ОСОБА_2 не дотримані норми законодавства при влаштуванні купи гною та споруди для утримання коня. Від будинку ОСОБА_1 до купи гною візуально десь 10 метрів.
Свідок ОСОБА_17 , пояснив, що відповідач його кум, а з позивачем має сусідські відносини. Будинки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навпроти. Шалаш, де стоїть кінь ОСОБА_2 напроти сараю ОСОБА_1 . Від будинку позивача до гнійної купи, розташованої на території домогосподарства відповідача, десь 20 метрів. Сарай, де стоїть кінь, розташований на відстані близько 7 метрів до паркану ОСОБА_1 , а від паркану до хліва ще відстань 3-4 метри.
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона проживає по сусідству з домогосподарствами сторін, зі сторони городу відповідача. Купа гною на території домогосподарства відповідача розташована за 30 метрів до будинку. Від гною до паркану – 20 метрів. Від шалаша, де стоїть кінь, до паркану – відстань метрів 15 метрів, від межі до сараю ще 10 метрів. Від гною до паркану – 20 метрів
Свідок ОСОБА_3 , дружина відповідача, пояснила, що вона є власником землі та будинку по АДРЕСА_2 . Гній вони перенесли на 25-26 м від житлового будинку позивача та за 7 метрів від межі. Стосовно прибудови для утримання коня, то вона розташована за 4 метри від межі та 15-16 м від його хати. Ціле літо кінь перебуває в прибудові.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого : припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
Пунктами "г" та "е" частини першої статті 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Частинами першою та другою статті 103 Земельного кодексу України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Статтею 104 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно встановив, що після виконання рішення суду, яким ОСОБА_2 зобов`язано перенести гнійну (компостну) купу та прибудову (тимчасову споруду) для утримання коней у кінець земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , відповідач відновив попереднє місце розташування компостної купи та тимчасової споруди для утримання коня. Вказані об`єкти розташовані не в кінці городу, як це передбачено рішенням суду, а на незначній відстані від житлового будинку позивача. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, визначений ним у позовній заяві.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: