Справа № 135/991/23
Провадження № 22-ц/801/1354/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року	Справа № 135/991/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 – адвоката Бодачевської М. В. на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області у складі судді Нікандрової С. О. від 20 березня 2024 року,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 через свою представницю адвоката Бодачевську М. В. звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Позовна заява мотивована тим, що з 30 серпня 2002 року по 04 грудня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , яка після досягнення повноліття продовжує навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. Михайла Коцюбинського на першому курсі факультету мистецтв і художньо-освітніх технологій, денної, комерційної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на оплату навчання, придбання продуктів харчування, одягу, підручників тощо. 
ОСОБА_1 не в змозі самостійно утримувати дочку на період навчання та потребує матеріальної допомоги від ОСОБА_2 .
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 липня 2023 року і до припинення навчання в навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3  є повнолітньою дочкою ОСОБА_2 , яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, не досягла 23 років, не має доходів, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від батька, а ОСОБА_4 може надавати матеріальну допомогу на період навчання повнолітньої дочки. Врахувавши, що  ОСОБА_4 має аліментні зобов`язання щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інших осіб на утриманні не має, стан його здоров`я, наявність у нього хронічних захворювань і необхідність нести постійні витрати на лікування, часткове визнання позовних вимог, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на дитину, що продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, що, на думку суду, буде справедливим розміром аліментів.
В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 – адвокат Бодачевська М. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року в частині стягнення аліментів змінити, збільшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів на дочку з 1/8 частини на 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначала, що ОСОБА_2 працює на посаді заступника директора з питань виробництва, має достатній дохід, а тому аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) не погіршить його матеріальне становище. Долучені до матеріалів справи довідки медичних закладів є неналежними доказами на підтвердження факту скрутного матеріального становища відповідача через важку хворобу, тому що ці довідки не містять інформації про понесені відповідачем значні витрати на лікування та, що лікування є тривалим і потребує значних фінансових витрат.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Каленяк Е. А. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою, третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони з 30 серпня 2002 року по 04 грудня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , яка після досягнення повноліття продовжує навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. Михайла Коцюбинського на першому курсі факультету мистецтв і художньо-освітніх технологій, денної, комерційної форми навчання.
Відповідно до довідки № 23/852 від 06 липня 2023 року ОСОБА_3 навчається на першому курсі факультету мистецтв і художньо-освітніх технологій Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, спеціальність 023 Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація. За ступенем вищої освіти бакалавр, денної, комерційної форми навчання. Термін навчання 15 вересня 2022 року – 30 червня 2026 року.
Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 вересня 2019 року у справі № 135/964/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 липня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, відтак стягнення з ОСОБА_2 аліментів на неї припинилося, а розмір аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. 
ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року.
ОСОБА_2 проживає разом з дружиною ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_8 , 2014 року народження. 
Відповідно до медичних документів (а. с. 60 – 72, 88 – 89) ОСОБА_2 у грудні 2022 року переніс операцію: артроскопія лівого колінного суглобу хондропластика внутрішнього виростка стегнової кістки та наколінника, резекція гіпертрофованої ворсини передньої хрестоподібної зв`язки, хворіє на ряд хронічних захворювань, а саме: хронічний подагричний артрит, стадія ремісії, з переважним ураженням суглобів стопи, І рентгенологічна стадія, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ССУ 2, псоріаз не уточнений, субкомпенсований. Стан після сухожильної пластики ПХЗ лівого колінного суглоба. Цефалгічний анаксичний синдроми внаслідок перенесення в минулому черепно-мозкових травм (2014 року, 2020 року).
Згідно з довідкою Філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» № 31/3 від 31 січня 2023 року ОСОБА_2 з 21 вересня 2015 року працює на посаді заступника директора з питань виробництва, його дохід за період з січня 2023 року по грудень 2023 року склав 3109564 грн 16 к. 
Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , 22 червня 2023 року ОСОБА_2 набула право власності на будинок, загальною площею 111,2 кв. м., житловою площею 51,6 кв. м., по АДРЕСА_1 , а 16 лютого 2023 року – на земельну ділянку площею 0,0515 га, кадастровий номер 05206810000:02:003:0367.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.
Указані правовідносини регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі – СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
       При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
СК України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітніх дочки, сина в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, пов`язано не лише з необхідністю оплатити навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки ОСОБА_3 після досягнення повноліття у зв`язку із навчанням продовжує потребувати матеріальної допомоги, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дочку, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Відповідач не заперечував обов`язок щодо утримання дочки, що продовжує навчання, проте не погоджувався з розміром аліментів, який просила стягнути позивачка.
Розмір аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.
З долученої до матеріалів справи довідки Філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» № 31/3 від 31 січня 2023 року встановлено, що заробітна плата ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по грудень 2023 року становила 3109564 грн 16 к., тобто розмір аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде становити 64782 грн 59 к. (777391 грн 08 к. в рік).
Проте позивачка у своїх вимогах не обґрунтувала та не довела саме такий розмір аліментів, не довела та не надала будь-яких доказів, які б свідчили про необхідний розмір витрат у зв`язку з навчанням дочки (витрати на харчування, проживання, придбання підручників тощо), враховуючи що дитина проживає разом із нею. Позовні вимоги обґрунтовані та доведені лише витратами на навчання у розмірі 20000 грн 00 к. за начальний рік. Крім того позивачка не надала належних доказів, які свідчать про її доходи, оскільки обов`язок по утриманню повнолітньої дитини, що продовжує навчання, лежить на обох батьках.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 отримує значний постійний дохід, змінив свій сімейний стан, оскільки зареєстрував інший шлюб, та має ряд хвороб. У той же час, на момент спору, ним сплачуються аліменти на малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, з урахуванням вищенаведеного, врахувавши, що  ОСОБА_4 має аліментні зобов`язання щодо малолітньої дитини, інших осіб на утриманні не має, стан його здоров`я, наявність у нього хронічних захворювань і необхідність нести постійні витрати на лікування, часткове визнання позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до правильного висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, є достатнім та обґрунтованим.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 – адвоката Бодачевської М. В. залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                О. С. Панасюк

       Судді:                                                        О. В. Ковальчук

                                                                       Т. Б. Сало