КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4982/2024  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            29 травня 2024 року                                                                     м. Київ
                                                                                                          Справа № 752/9402/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретарів  судового засідання             Кравченко Н.О. , Дубінкіної М.І. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П., 
у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
встановив:
 
У квітні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до якого просив стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 1165799 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 220980 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.12.2015 року Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації було видано КП «Київблагоустрій» доручення №  475/12-15К щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою в разі відсутності проектно-дозвільної документації на їх розміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
10.12.2015 року КП «Київблагоустрій» на підставі вказаного доручення було здійснено демонтаж об`єктів нерухомого майна (гаража) за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі № 826/11390/16 позов ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Київблагоустрій» про визнання протиправними та скасування доручення та припису було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано припис КП «Київблагоустрій» № 1515991 від 27.11.2015 року; визнано протиправним та скасовано доручення № 475/12-15, видане КП «Київблагоустрій» щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації та КП «Київблагоустрій» щодо видання доручення для демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться  за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано протиправними дії КП «Київблагоустрій» щодо демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене рішення суду набрало законної сили. 
Вказує, що з мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що судом встановлено, що в оскаржуваному дорученні міститься адреса нерухомого майна, який підлягає демонтажу: АДРЕСА_1 , яка не відповідає адресі, зазначеній в оскаржуваному приписі: АДРЕСА_1 . При цьому, фактично було демонтовано гаражі за адресою: АДРЕСА_1 та 12-г. Позивач вказує, що внаслідок протиправної поведінки та протиправного демонтажу нерухомого майна, йому було завдано матеріальної шкоди, яка, відповідно до звіту, становить загальну суму в розмірі 1165799 грн. 
Крім того, зазначає, що внаслідок протиправних рішень та дій відповідачів йому було завдано моральних страждань, з огляду на позбавлення його можливості належної реалізації права власності на об`єкти нерухомості, а тому за рахунок відповідачів позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка позивачем із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць порушення його прав була оцінена в сумі 220980 грн. 
В липні 2021 року представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 1199000 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 220980 грн.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  суду та прийняти нове судове рішення, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на  його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не дослідив всі складові цивільного правопорушення, допущеного органом державної влади Не вірно встановив наявність протиправної поведінки відповідачів, жодним чином не дослідив причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, підмінив поняття «наявність шкоди» на «розмір шкоди».
Зазначає, що адміністративні суди, розглядаючи питання законності демонтажу об`єктів нерухомості, дослідили, що саме і ким саме було демонтовано та прийшли до однозначного висновку - демонтовано було гаражі за адресою: АДРЕСА_2 , що є окремими стоячими одноповерховими гаражами. Крім того, матеріали справи містять ряд документів, що в своїй сукупності підтверджують вартість знищених об`єктів нерухомого майна позивача, а саме: договори купівлі продажу від 23.12.2014 р. та 13.07.2015 р., звіт про ретроспективну оцінку, висновок експерта. Проте, припускаючи недоведеність розміру збитків належними та допустимими доказами суд першої інстанції не надає жодної правової оцінки договорам купівлі - продажу та звіту про ретроспективну оцінку.
Висновок суду першої інстанції щодо наданого стороною позивача висновку експертизи, суперечить фактичним обставинам справи, оскільки суд ігнорує той факт, що належні позивачу об`єкти нерухомого майна були повністю знищені відповідачами і оцінити інакше їх стан, інакше аніж як ринково на момент знищення при зверненні з позовом до суду неможливо. Встановлення судом протиправних дій відповідачів є достатньою підставою відшкодування завданих збитків у формі втрат, яких особа позивача зазнала у зв`язку зі знищенням речі враховуючи викладені обставини завдання шкоди полягає у демонтажі нерухомого майна позивача. 
У висновку експерта на аркуші 15 так і звіті про ретроспективну оцінку аркуші 35,36,37 містяться фотоматеріали, які відображають стан об`єкта до демонтажу та після нього. Вважає, що визначення стану об`єкта нерухомого майна потребує спеціальних знань, якими відповідно володіє експерт, що складав вказаний висновок. Як наслідок в суду відсутні повноваження самостійно робити висновки щодо фактичного стану знищених відповідачами об`єктів нерухомого майна, а доказів щодо протилежного стану майна відповідачами не надано.
Зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 27.11.2019 р. по справі № 750/6330/17, завдання моральної шкоди органом державної влади презюмується у випадку прийняття ним протиправного рішення, а обов`язок доказування відсутності моральної шкоди покладається саме на відповідача як орган державної влади, при цьому позивач не зобов`язаний доводити, що протиправні дії відповідача призвели до будь-яких розладів здоров`я внаслідок душевних страждань.
Завдану моральну шкоду позивач оцінює, відповідно до підходу, що визначений у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі № 914/263/19, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди помноженого на період часу, протягом якого тривало порушення права. Протиправні дії відповідачів розпочались в грудні 2015 р. та тривають по сьогоднішній день, оскільки об`єкти нерухомого майна, належні позивачу, демонтовані та після визнання рішень і дій відповідачів протиправними останніми не відновлені. Загальна сума моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача складає: 220 980 грн., що розраховується за наступною формулою: 14 616 грн. (моральна шкода у 2015 році) + 16 536,00 (моральна шкода у 2016 році) + 38400 (моральна шкода у 2017 році) + 44 676,00 грн. (моральна шкода у 2018 році) + 50 076,00 грн. (моральна шкода у 2019 році) + 56 676,00 грн. (моральна шкода у 2020 році) = 220 980 грн.
Стверджує, що ігнорування правової позиції Верховного Суду призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення завданої моральної шкоди.
Крім того, предмет спору по адміністративній справі № 826/26123/15 стосувався аналізу правомірності рішень та дій Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві і жодним чином не стосувався кола питань, які підлягають дослідженню в даній справі - неправомірність поведінки відповідачів, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями відповідачів та завданою шкодою. Вважає, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по 08.04.2016 по адміністративній справі № 826/26123/15 не має преюдиційного значення для даної справи.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Кір`яков А.С., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Ходорич О.М., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити.
Представники відповідачів  ОСОБА_5 та ОСОБА_6   вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у даній справі були заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної із демонтажем його майна розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 12-в, 12-г.   Проведення демонтажу Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради було доручено КП «Київблагоустрій».   Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що саме з вини відповідальних осіб КП «Київблагоустрій» було вчинено дії щодо знищення належного позивачу майна, а відтак саме зазначене підприємство є належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами.
Враховуючи, що позивачем було заявлено вимогу про солідарне стягнення збитків із відповідачів Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд дійшов висновку, що Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є неналежним відповідачем у даній справі.
Крім того,  відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що розмір майнової шкоди,  заявлений позивачем на суму 1 199 000 грн., не доведений належними та достатніми доказами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що доказів на підтвердження зазначених тверджень та реально понесених немайнових втрат, - матеріали справи не містять, а сама по собі наявність судового рішення про визнання протиправними рішення та дій по демонтажу належних позивачу об`єктів нерухомого майна, за відсутності відповідних доказів завдання повивачу реальних моральних страждань та їх розмір, - безумовно не свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
 
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини 1 статтей 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Положеннями частини 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував  тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі № 826/11390/16 було задоволено позов ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» про визнання протиправними та скасування доручення та припису, яким встановлено, серед іншого, незаконність дій відповідачів щодо демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи розмір заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, у заяві про уточнення позовних вимог від 20 липня 2021 року,   позивач  посилався на  висновки судового експерта ОСОБА_7   від 29.06.2021 року, складені по заяві ОСОБА_3 , відповідно до яких : дійсна ринкова вартість нежитлових приміщень, виходячи із їх доброго технічного стану, станом на 10 грудня 2015 року, становила: приміщення , загальною площею 36,5 кв. за адресою АДРЕСА_1 - 680 000 грн., приміщення загальною площею 27,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 - 519 700 грн. 
Колегія суддів  вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2014 року позивач ОСОБА_3   придбав за договором купівлі-продажу у Приватного підприємства «ПСК» нежитлове приміщення ( колишній гараж), загальною площею 27,2 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , на території гаражного автоокоперативу «Чайка». Вартість вказаного нерухомого майна, за яку його було придбано та яка встановлена висновком незалежної експертної оцінки ТОВ «Арт-Консалт», становить 146 773 грн. ( а.с. 89-90 , т. 1).
13 липня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу від 13.07.2015 року позивач придбав у Приватного підприємства «ПСК» об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 36,5 кв.м.
Вартість вказаного нерухомого майна, за яку його було придбано позивачем та яка встановлена висновком незалежної експертної оцінки ТОВ «Арт-Консалт», як зазначено у договорі, становить 149 905 грн. ( а.с. 87-88 , т. 1).
Вказані об`єкти зареєстровані на праві приватної власності за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 536519180361 та № 678660180361, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексні номери: 31464790, 40532665.
 
10 серпня 2015 року  ОСОБА_3 звернувся до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на реконструкцію нежитлових будівель під  офіс по АДРЕСА_2 ( а.с. 217, т. 2).
Листом від 01 вересня 2015 року Департаментом містобудування та архітектури було повідомлено ОСОБА_3 , що для можливості  подальшого опрацювання питання розробки містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки заявнику необхідно надати:  висновок щодо несучої спроможності фундаментів для надбудови; згоду балансоутримувача території на реконструкцію ( а.с. 216, т. 2).
За замовленням ОСОБА_3 Спеціалізованою організацією Приватне підприємство «Діагностика - 2010»,  до складу якої входили експерти з технічного обстеження  будівель та споруд ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ведучий інженер ОСОБА_10 , було складено технічний звіт за  результатами виконання обстеження і оцінки технічного стану будівельних конструкцій двох нежитлових будівель по АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_3 ( а.с. 12-43, т. 3).
Вказане обстеження було виконано у вересні 2015 року та за його результатами зроблено наступні висновки:
- технічний стан будівельних конструкцій двох нежитлових будов за адресою АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_3 в цілому станом на вересень 2015 року  визнаний як аварійний ( категорія ІV);
- нежитлові будівлі потребують проведення реконструкції по спеціально розробленому проекту у 2015 році;
- першочергово перед початком реконструкції для зменшення навантажень на цегляні стіни та запобіганню аварійним обставинам провести повний демонтаж залізобетонних плит покриття нежитлових будівель; 
- в результаті замочування дощовими водами основи фундаментів через пошкоджене корінням дерев асфальтове покриття, фундамент будівель осідає. Окремі ділянки фундаментів мають усадку до 40 см., що призвело до перекосу стін, розломів і тріщин в стінах. Крен цегляних несучих стін будівлі складає від 40 см. до 50 см. 
- згідно розрахунків фізичний знос будівельних конструкцій двох нежитлових будов у цілому складає 60 - 70 % ( а.с. 36- 37, т. 3).
 
21 вересня 2015 року  головним інспектором будівельного нагляду  Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Голівцем Д.П. було складено акти перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо проведення капітального ремонту гаражів за адресою АДРЕСА_3 . Перевіркою з виїздом на місце встановлено, що будівельні роботи з капітального ремонту гаражів виконуються без документа, який би надавав  право на виконання  будівельних робіт, чим порушено  ч. 1 ст. 34 Закону України «Про  регулювання містобудівної діяльності». Також  інспектором було видано приписи про зупинення виконання будівельних робіт до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності ( а.с. 183 - 190, т. 2).
12 жовтня 2015 року  Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві було зареєстровано  декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою АДРЕСА_2 . Проектна документація розроблена ТОВ «ІБК «Лекуш». Загальна площа будівлі відповідно до проектної документації - 63,7 кв.м. ( а.с. 179 - 182, т. 2)
 
10 листопада 2015 року  головним інспектором будівельного нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві  Голівцем Д.П.  було складено акт дотримання вимог законодавства у сфері місто будівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
За результатами перевірки встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 15.10.2015 року  були розпочаті будівельні роботи з реконструкції нежитлових приміщень з їх об`єднанням. Під час виїзду на місце 30 жовтня 2015 року на об`єкті будівництва виконувались роботи із демонтажу цегляних стін нежитлових приміщень за вказаною адресою.
В ході перевірки було встановлено, що згідно заключення технічного звіту технічний стан будівельних конструкцій двох нежитлових будов за вказаною адресою визнаний аварійним та згідно матеріалів обстеження потребують проведення реконструкції по спеціально розробленому проекту. Першочергово перед початком реконструкції демонтувати плити покриття та після проведення посилення фундаментів і цегляних стін згідно розробленого проекту провести встановлення плит покриття на місце з посиленням існуючих або заміною новими.  Згідно об`ємно-планувальних рішень проекту передбачено знесення існуючих будівель та зведення на їх місці однієї будівлі з тими ж габаритними розмірами, що і до реконструкції, зовнішнім розпорядженням передбачено виконання стін будівлі з керамоблоків, товщиною 380 мм.  Відповідно до п. 5 загальних вказівок робочої документації до початку робіт за даним комплектом креслень повинні бути закінчені роботи з демонтажу існуючих підземних цегляних стін. ( а.с. 192, т. 2) . 
Перевіркою встановлено, що проектна документація, яка розроблена проектною організацією - ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Лекуш», під керівництвом головного інженера проекту - ОСОБА_11 та передана замовнику будівництва громадянину ОСОБА_3 , розроблена з порушенням державних будівельних норм, а саме: вид будівельних робіт (реконструкція) не відповідає намірам забудови відповідно до проектної документації, чим порушено статтю 26 Закону України «Про архітектурну діяльність».
За результатами перевірки посадовою особою Департаменту складено акт перевірки від 10.11.2015, в якому зазначені виявлені в ході перевірки порушення та видано замовнику будівництва - ОСОБА_3 обов`язковий до виконання припис від 10.11.2015 з вимогою зупинити виконання будівельних робіт на зазначеному вище об`єкті будівництва та усунути допущені порушення в термін до 10.12.2015 року.
10 листопада 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції  у м. Києві  було прийнято рішення «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» та скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою АДРЕСА_2 » від 15 жовтня 2015 року. 
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва  з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, у якій просив : 1) визнати дії Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві щодо скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою: АДРЕСА_3 » від 15.10.2015 №КВ 083152880107 протиправними;
2) визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» від 10.11.2015 №31;
3) зобов`язати департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві поновити реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою: АДРЕСА_3 » від 15.10.2015 №КВ 083152880107.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2016 року  у справі № 826/26123/15, яка була залишена без змін ухвалою  Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3   було відмовлено.
З рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» від 10.11.2015 №31 вбачається, що під час перевірки головним інспектором будівельного нагляду ОСОБА_12 було зафіксовано невідповідність об`єкта будівництва на АДРЕСА_3 та проектної документації на будівництво такого об`єкта вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, а тому зазначені порушення є підставою для скасування реєстрації декларації.
Як зазначив в ухвалі  від 24 травня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд, виявлені Департаментом недостовірні дані, які наведені у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою: АДРЕСА_3 » від 15.10.2015 №КВ 083152880107 дають підстави вважати зазначені об`єкти будівництва самочинним будівництвом, а тому рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» від 10.11.2015 №31 є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.
Зазначеними судовими рішеннями також встановлено, що проектом «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням, за адресою: АДРЕСА_3 » передбачено знесення існуючих будівель та зведення на їх місці однієї будівлі з тими ж габаритними розмірами, що й до реконструкції.  Під час виїзду на місце  посадової особи Департаменту 30.10.2015 на об`єкті будівництва виконувались роботи із демонтажу цегляних стін нежитлових приміщень за вказаною адресою.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі № 826/11390/16,  залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року,  позов ОСОБА_3 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» про визнання протиправними та скасування доручення та припису, було задоволено повністю. 
- визнано протиправним та скасовано припис Комунального підприємства «Київблагоустрій» № 1515991 від 27.11.2015 р. 
- визнано протиправним та скасовано доручення № 475/12-15, видане КП «Київблагоустрій» щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою за адресою: АДРЕСА_1 . 
- визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації та Комунального  підприємства «Київблагоустрій» щодо видання доручення для демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться  за адресою: АДРЕСА_1 .
- визнано протиправними дії Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаними судовими рішеннями встановлено : 
-  09 грудня 2015 року  Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації було видано Комунальному підприємству "Київблагоустрій" доручення № 475/12-15К щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою в разі відсутності проектно-дозвільної документації на їх розміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
- 10 грудня 2015 року КП "Київблагоустрій" на підставі вказаного доручення було здійснено демонтаж об`єктів нерухомого майна (гаража) за адресою: АДРЕСА_1 та зафіксовано актом на демонтажні роботи.
- Листом-відповіддю № 043-63 від 28.01.2016 року КП "Київблагоустрій" зазначив, що гараж за адресою: АДРЕСА_1 демонтовано 10 грудня 2015 року на виконання доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації від 08.12.2015 року № 064-12241 та додав до листа акт проведення демонтажу № 213/03 від 10.12.2015 року.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , Окружний адміністративний суд м. Києва виходив з того, що :
- відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 31464790 від 23.12.2015 року та № 40532556 від 13.07.2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано нежитлові приміщення, гаражі за адресою: АДРЕСА_1 в, загальна площа 27,2 кв.м.; АДРЕСА_1 , загальна площа 36,5 кв.м.
- відповідно до висновків звіту - фіксації за результатами виконання фіксації, обстеження і оцінки технічного стану залишків будівельних конструкцій двох нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 , спеціалізована організація ПП «Діагностика 2010» зафіксовано залишки стрічкових цегляних фундаментів, які підтверджують фактичну забудову будівель по АДРЕСА_2 до реконструкції на площі 80,41 кв.м. та нову конструкцію фундаментального ростверку на площі 74,25 кв.м. Ці ж відомості зафіксовано в технічному паспорті на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 .
- з наведених висновків звіту-фіксації та технічного паспорту на нежиле приміщення АДРЕСА_2 , вбачається наявність фундаменту в демонтованих об`єктах нерухомого майна, гаражів за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак слід дійти висновку, що останні не можуть бути віднесені до малих архітектурних форм та тимчасових споруд, тому підстав для їх демонтажу у відповідачів не було, оскільки знесення об`єктів нерухомого майна, у разі здійснення самочинного будівництва, здійснюється у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 376 ЦК України виключно на підставі рішення суду.
Разом з тим, на підтвердження суми завданих збитків внаслідок протиправного демонтажу належних позивачу об`єктів нерухомості, у заяві про збільшення позовних вимог представник позивача посилався та надав суду висновок експерта № 1178/06-2021 від 29.06.2021 року за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, відповідно до якого дійсна (ринкова) вартість нежитлового приміщення, площею 36,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 10.12.2015 року, виходячи із доброго технічного стану становила суму в розмірі 680 000 грн., а дійсна (ринкова) вартість нежитлового приміщення, площею 27,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 10.12.2015 року, виходячи із доброго технічного стану становила суму в розмірі 519 700 грн.
 
Враховуючи, що матеріалами справи достовірно встановлено, що нежитлові будівлі, які були придбані ОСОБА_3 за договорами купівлі продажу 23 грудня 2014 року та 13 липня 2015 року,  станом на вересень 2015 року перебували в аварійному стані, фізичний знос  будівельних конструкцій складав 60-70 % ,   суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про неможливість прийняти до уваги висновок  судового експерта від 29.06.2021 року, в якому дійсна ринкова вартість цих нежитлових приміщень розраховується експертом, виходячи із доброго технічного стану. 
Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що в матеріалах справи наявний інший висновок, якому судом першої інстанції не була надана оцінка з метою визначення розміру заподіяної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки з аналогічних підстав не може бути прийнято до уваги  звіт про ретроспективну оцінку майна, виконаний ТОВ «Стоун Брідж» 10 грудня 2015 року, в якому об`єктом оцінки є нежитлові приміщення , загальною площею 63,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .
Однак,  такого об`єкта нерухомості ( загальною площею 63,7 кв.м.) станом на 10.12.2015 року не існувало, адже позивачу належали два окремі нежитлові приміщення, тоді як у висновку ТОВ «Стоун Брідж» оцінюється об`єкт, загальною площею 63,7 кв.м., при цьому вказано, що його технічний стан - задовільний, а  фізичний знос  становить - 30%.
Зазначене прямо суперечить  технічному звіту за результатами виконання обстеження і оцінки стану будівельних конструкцій, що був виконаний  групою технічних експертів ПП «Діагностика -2010», що став підставою для  проекту «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням, за адресою АДРЕСА_2 ». Зазначеним технічним звітом встановлено, що технічний стан будівельних конструкцій двох нежитлових будов станом на вересень 2015 року  визначений як аварійний ( категорія ІV), зокрема, виявлені пошкодження:  нерівномірні просадки фундаменту від 20-40 см. Внаслідок нерівномірної просадки фундаментів порушення перев`язки рядів цегляної кладки спостерігається крен цегляних стін від 30 до 40 см. Вертикальні і горизонтальні тріщини в цегляній кладці, з шириною розкриття від 1-30 мм, на висоту восьми- двадцяти рядів кладки, на зволожених ділянках цегляних стін цегла крихка, легко піддається руйнуванню, вивітрювання цементно-піщаного розчину зі швів цегляної кладки на глибину до 50 мм, руйнування цегли на глибину до 80 мм., руйнування  горизонтальних рядів кладки на висоту від двох до тридцяти рядів. Покриття підлоги в приміщеннях з бетону та плитки - зруйноване, частково демонтоване до самого ґрунту.
 
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги ні звіт про ретроспективну оцінку майна, виконаний ТОВ «Стоун Брідж», ні висновок експерта № 1178/06-2021 від 29.06.2021 року за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, оскільки вказані висновки зроблено без урахування дійсного технічного стану нежитлових приміщень, що станом на момент початку будівельних робіт за замовленням позивача та  початку їх демонтажу у вересні 2015 року визначався технічними експертами як аварійний.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки рішенням адміністративного суду встановлено, що дії відповідачів є протиправними , оскільки ними було демонтовано  гаражі за адресою: АДРЕСА_2 , що є окремими стоячими одноповерховими гаражами,  то матеріальна шкода у будь-якому разі повинна бути відшкодована, колегія суддів відхиляє, оскільки  належних та допустимих доказів розміру заподіяної шкоди позивачем надано не було.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
Отже, для відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди необхідно встановити і довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.
Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди.
Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент його пошкодження (знищення) або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Як вбачається з  договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року  ціна продажу нежитлового приміщення ( колишній гараж), загальною площею 27,2 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , та яка встановлена висновком незалежної експертної оцінки ТОВ «Арт-Консалт», становила 146 773 грн. ( а.с. 89-90 , т. 1).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 2015 року вартість нежитлового  приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 36,5 кв.м., за яку його було придбано позивачем та яка встановлена висновком незалежної експертної оцінки ТОВ «Арт-Консалт», становить 149 905 грн. ( а.с. 87-88 , т. 1).
 
Проте, колегія суддів вважає неможливим  прийняти до уваги  визначену у договорах купівлі-продажу вартість об`єктів, за якими  позивач їх придбав,  оскільки вищевказаними матеріалами справи встановлено, що починаючи з вересня 2015 року за замовленням ОСОБА_3 проводився демонтаж належних йому нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , та станом на 30 жовтня 2015 року з указаних  приміщень  за замовленням позивача вже були демонтовані плити покриття і проводились роботи із демонтажу цегляних стін зазначених нежитлових приміщень.
Як встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №   826/26123/15   згідно зі статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відповідно до Порядку державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, на підставі звернення ОСОБА_13 у присутності головного інженера проекту товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Лекуш» ОСОБА_11 , посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві  проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень з їх об`єднанням на АДРЕСА_3 . Під час виїзду на місце 30.10.2015 на об`єкті будівництва виконувались роботи із демонтажу цегляних стін нежитлових приміщень за вказаною адресою.
Як вбачається зі змісту звернення ОСОБА_13 , копія якого наявна  у матеріалах даної справи, демонтаж покрівлі та внутрішніх конструкцій гаражу  по АДРЕСА_1 було розпочато на  початку вересня 2015 року. Станом на 27 жовтня 2015 року на об`єкті облаштовано фанерну огорожу по периметру існуючої будівлі гаражу. Всередині огорожі проводяться роботи з облаштування котловану ( а.с. 51-52, т. 3)
 
При цьому, як вбачається  з додатку до акту проведення демонтажу № 213/оз  від 10 грудня 2015 року,  за адресою АДРЕСА_1 було демонтовано  1 гараж, вид матеріалу - дерев`яний, розмір 6 х 13м. В результаті демонтажу отримано матеріали : розібрані на окремі елементи - OSB листи, профнастил ( листи), двутаври № 10 - 10 од., драбина алюмінієва ( а.с. 18, т. 2).
11 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до директора КП «Київблагоустрій» та просив повернути будівельні матеріали, демонтовані 10.12.2015 року та 07.04.2016 року за адресою : АДРЕСА_4 .
В якості документів , що підтверджують право власності на майно позивач надав :  акт приймання виконаних робіт від 26 жовтня 2015 року,  відповідно до якого позивач придбав будівельні матеріали та оплатив роботи: плита ОСБ-3 - 16 листів, труба профільна - 6 штук,  арматура - 18 метрів, саморізи та шурупи, влаштування тимчасового даху - 35 кв.м. ( а.с. 23, т. 2).
Також позивачем були надані аналогічні акти приймання виконаних робіт від 02 жовтня 2015 року, від 23 вересня 2015 року, 14 жовтня 2015 року, з яких вбачається, що  на замовлення позивача проводились будівельні роботи з влаштування стін з ОСБ-плит  на металевий каркас, заливання бетонного фундаменту, монтаж опалубки, армування фундаменту ( а.с. 23-36, т. 2)
З викладеного вбачається, що зазначені об`єкти нерухомого майна ( цегляні гаражі) станом на 10 грудня 2015 року знаходились у стані завершення їхнього демонтажу за замовленням самого позивача  та на їх місці позивачем було розпочато самовільне будівництво, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/26123/15, та  підтверджується описом демонтованих будівельних матеріалів та актами  виконаних робіт за період вересень - жовтень 2015 року на замовлення ОСОБА_3 , які свідчать про зведення тимчасової дерев`яної ( фанерної) споруди, площею близько 78 кв.м.  по периметру фундаменту гаражів, для виконання будівельних робіт по будівництву  офісного приміщення (відповідно до поданої декларації від 15.10.2015 року) замість нежитлових приміщень   (гаражів).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що матеріали справи не містять  переконливих доказів реальної вартості втраченого майна, зокрема, після проведення позивачем будівельних робіт на об`єктах. Тому судом правильно не було прийнято до уваги висновок експерта від 29.06.2021 року , оскільки він не містить висновків про реальну вартість втраченого майна та/або розміру вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Враховуючи обставини, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/26123/15 обставини щодо здійснення самочинного будівництва та вищевказані докази, колегія суддів вважає безпідставними також доводи апеляційної скарги про те, що саме  працівниками КП «Київблагоустрій»  10 грудня 2015 року були у повному обсязі знищені нежитлові приміщення ( гаражі) за адресою АДРЕСА_2 , адже з матеріалів справи достовірно встановлено, що проектом «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням, за адресою: АДРЕСА_3 » передбачено знесення існуючих будівель та зведення на їх місці однієї будівлі з тими ж габаритними розмірами, що й до реконструкції,  та що станом на 30 жовтня 2015 року  роботи по демонтажу  цегляних стін належних позивачу  приміщень виконувались на його замовлення. 
 
Доводи апеляційної скарги позивача  про те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по 08 квітня 2016 по адміністративній справі № 826/26123/15 не має преюдиційного значення для даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначеним рішенням  при  вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання протиправними дій Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві щодо скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об`єднанням за адресою: АДРЕСА_3 » від 15.10.2015 №КВ 083152880107 були встановлені обставини, які мають значення для вирішення даної справи,  і позивачем ОСОБА_3 вказані обставини  при розгляді цієї справи не спростовані.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що преюдиційним рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/11390/16 про визнання протиправним та скасування припису Комунального підприємства «Київблагоустрій» № 1515991 від 27.11.2015 року, визнання протиправними дій КП «Київблагоустрій» щодо демонтажу належних ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено неправомірність рішень та дій відповідачів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка полягає у позбавленні позивача можливості належної реалізації права власності на об`єкти нерухомості,  - колегія суддів також відхиляє, адже зазначені доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені судом.
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, в чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Виходячи із загальних засад доказування, в справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, в деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
 
Однак, саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями відповідачів  та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що  сама по собі наявність судового рішення про визнання протиправними рішення та дій по демонтажу належних позивачу об`єктів нерухомого майна, за відсутності відповідних доказів завдання повивачу реальних моральних страждань та їх розмір, - безумовно не свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Будь-яких доказів заподіяння позивачу саме моральних страждань поведінкою відповідачів, крім загального опису таких страждань у позові, а саме доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій  відповідачів, позивач суду не надав.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди.
Таким чином, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права  при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому  рішення скасуванню  не підлягає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І.

  Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.