ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5006/23  Номер провадження 22-ц/814/2214/24	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А. І.
Суддів:    Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі:  Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року, ухвалене суддею Алтуховою О.С., повний текст рішення складено – 26 лютого 2024 року

у справі за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2023 АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 171 866,02 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22.11.2019. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 22.08.2023 заборгованість відповідача становить 171 866,02 грн., з яких 171 866,02 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитним лімітом. 

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobanк» від 22.11.2019 у розмірі 171 866,02 грн., в тому числі: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 171 866,02 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті. З врахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд визнав, що АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Антіхович В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, вкладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи відповідач залишився не почутим, основний його довод у вигляді контррозрахунку ніяким чином не спростовано, не перевірено та не мотивовано відхилення цього доказу, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно котрої суд мав обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. На основі поданої позивачем виписки відповідачем здійснено власний контррозрахунок, який повністю проігнорований судом першої інстанції. Вважає, що зазначені у розрахунку позивача сплата відсотків відповідачем - це збільшення заборгованості позивачем за рахунок самовільного списання кредитних коштів з рахунку. Окремою підставою невизнання позову є подання суду неправдивих відомостей щодо отриманого кредиту, а саме, ні в позовній заяві, ні в доказах, доданих до позову, не вказано суму та дату надання кредитних коштів. Позивач у позовній заяві лише зазначає, що відповідач отримав 70 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Зазначає, що розрахунок заборгованості також не містить даних отримання кредиту. Водночас, даний розрахунок не є належним доказом, оскільки не містить будь-яких підтверджень отримання коштів, або посилання на докази отримання. Відповідач, у свою чергу, заперечує отримання кредитних коштів, зазначених у розрахунку. Відтак вважає, що до позову не приєднано жодного документу, яким підтверджувалася б видача відповідачу кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 22.11.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг monobank/Universal Bank, за змістом якої просить відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою, вона погоджується із тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови; підписанням цього договору підтверджує, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, вона беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується, з тим, що про зміни доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток; просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналогу (в тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису; підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку; усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (а.с. 155).

На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22.11.2019, яка містить підписи представника банку та позичальника зі світлокопіями його паспорту та ІПН, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору судом першої інстанції встановлено, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифами за карткою Monobank подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням Анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

При цьому, судом першої інстанції врахована відповідна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №243/6552/20, від 16.12.2020 у справі №561/77/19, від 12.06.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що у даному випадку позивачем доведено на підставі належних доказів, з урахуванням особливостей проекту monobank, волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою ОСОБА_1 проведено поповнень карткового рахунку на суму 578 990,69 грн., а проведено витрат на суму 750 856,71 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 750 856,71 грн. – 578 990,69 грн. = 171 866,02 грн.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконала, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту підлягають задоволенню у повному обсязі. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

При цьому банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Згідно матеріалів справи вбачається, що 22.11.2019 ОСОБА_1 підписано анкету-заява до договору про надання банківських послуг, в якій вона просить відкрити їй поточний рахунок у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору (а.с. 9).

При цьому, колегія суддів зазначає, що анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які скопійовані нею та надані до анкети в електронному вигляді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка, а отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини.

При цьому, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження отримання кредитних коштів є безпідставними, оскільки такі доводи не відповідають встановленим обставинам справи.

Так, в матеріалах справи наявна довідка про наявність рахунку від 30.11.2023 (клієнт ОСОБА_1 ), довідка про розмір встановленого кредитного ліміту по вказаному рахунку та виписка про рух коштів по картці, яка містить детальну інформацію про рух коштів по картці за період з 22.11.2019 по 01.11.2022, що підтверджує користування ОСОБА_1 кредитними коштами та здійснення нею погашення заборгованості, а також свідчить про здійснення нею усіх дій, необхідних для укладання кредитного договору (а.с. 118-131). Крім того, заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 , враховано інформацію про рух коштів по рахунку, який був відкритий саме на підставі анкети-заяви про надання банківських послуг від 22.11.2019 (т.1 а. с. 96-109). 

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 22.11.2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, умови якого банком були виконані.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Таким чином, встановивши, що основне зобов`язання за цим договором не виконано, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за його невиконання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач АТ «Універсал Банк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 22.08.2023 року у розмірі 171 866,02 грн., з яких: 171 866,02 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитним лімітом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 у справі № 697/302/20 з врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 зазначено, що «в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 7); вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (10961,72 грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (у розмірі) з 9776,12 грн. до 1 185,60 грн.». Таким чином, з урахуванням того, що в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії суд першої інстанції відмовив правильно.

Згідно матеріалів справи встановлено, що за період з жовтня 2020 по листопад 2022 з ОСОБА_1 проводилося списання відсотків у загальному розмірі 44 269,31 грн. (1108,48 грн. – за вересень 2020 року, 1796,88 грн. – за жовтень 2020 року, 630,61 грн. – за листопад 2020 року, 2 032,06 грн. - за грудень 2020 року, 1984,04 грн. – за січень 2021 року, 132,49 грн. – за лютий 2021 року, 1409,99 грн. – за грудень 2021 року, 1771,36 грн. – за січень 2022 року, 1976,55 грн. – за лютий 2022 року, 2 912,21 грн. – за березень 2022 року, 1772,41 грн. – за квітень 2022 року, 2 246,46 грн. – за травень 2022 року, 4 517,10 грн. – за червень 2022 року, 4 810,27 грн. – за липень 2022 року, 4 961,80 грн. – за серпень 2022 року, 4 942,80 грн. – за вересень 2022 року, 5 263,80 грн. – за жовтень 2022 року).

Таким чином, з урахуванням того, що в анкеті-заяві від 22.11.2019 процентна ставка не зазначена, тобто ОСОБА_1 не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 22.11.2019 року, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту (171 866,02  грн.) за рахунок списаних банком відсотків у розмірі  44 269,31 грн.Таким чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором про надання банківських послуг від 22.11.2019 року складає 127 596,71 грн. (171 866,02 – 44 269,31), який підлягає до стягнення.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, АТ «Універсал Банк» при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн. (а.с. 1,40), при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 026 грн. (а.с. 181, 185).

На підставі викладеного, з врахуванням принципу пропорційності задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1992,60 грн., сплачений при подачі позовної заяви, з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,10 грн., сплачений при подачі апеляційної скарги. 

Згідно ч. 10 ст. 141 УПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, шляхом взаємозаліку понесених судових витрат, з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 919,50 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Антіховича Володимира Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 22.11.2019 року – змінити, зменшивши розмір заборгованості з 171 866,02 грн. до 127 596,71 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 919,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов