П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/26956/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Капинос Оксана Валентинівна 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
06 вересня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнаня протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2023 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України (відповідача), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару № UA101000/2023/000132/2 від 25.05.2023.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 25.04.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за результатами перевірки було встановлено, що документи, подані для митного оформлення, не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: відповідачем встановлено, що у наданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати  не зазначено: місце відправлення товару (місто, країна), маршрут слідування (через які країни їхав). Окрім того, відповідач зауважує, що фактура/інвойс не містить ні підпису ні печатки покупця ОСОБА_2 , та в порушення вимог ст.254 МК України даний документ поданий до митного оформлення на Іноземній мові без перекладу на українську мову. 
Вважає, що декларантом до митного оформлення не подано документа про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 МК України. А також, у відповідності до ч.3 ст. 53 МК України декларантом не надані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до фактури інвойсу (рахунок фактура) від 16.05.2023 № 1000000394 позивач придбав у фірми TRANS LUKS Ltd, Республіка Болгарія транспортний засіб: сідельний тягач VOLVO, модель - FH 2 X 2 Т, номер шасі НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, об"єм 12777 см3., що був у використанні за ціною 6 000,00 Євро.
24 травня 2023 року, з метою митного оформлення ввезеного на територію України транспортного засобу, уповноваженою особою позивача до митного органу було подано митну декларацію 23UA101090006814U7, в якій зазначено митну вартість за основним методом, за ціною договору в сумі 6400,00 Євро.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
-фактура інвойс від 16.05.2023 № 1000000394;
-тимчасовий реєстраційний талон № 001302063 від 16.05.2023 ;
-банківська платіжка № 12 від 16.05.2023 року;
-документ, що підтверджує вартість перевезення товару № б/н від 24.05.2023;
-міжнародну товарно-транспортну накладну (СМЯ) від 17.05.2023 ;
-сертифікат відповідності від 22.05.2023;
-паспорт громадянина України - ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , виданий Новоград- Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області;
-довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 27.12.2016;
-фото транспортного засобу;
-експортна декларація 23В0005700РР424626 від 17/05/2023 .
Розглянувши надані декларантом документи відповідач 24.05.2023 надіслав повідомлення за № 433059, що заявлена митна вартість є нижчою за митну вартість товару, митне оформлення яких вже здійснено та запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме : договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товару , митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізовані експертною організацією; копію митної декларації країни відправлення.
Декларант повідомив відповідача, що він надав вичерпний перелік документів за якими можна визначити митну вартість товару. З переліку запропонованих документів, щодо взаємовідносин з третіми особами він не може надати оскільки товар купувався безпосередньо у власника, а не через третіх осіб. Копія митної декларації країни відправлення надавалась декларантом при подачі декларації.
25.05.2023 відповідач надіслав на адресу декларанта позивача повідомлення про те що банківська квитанція від 16.05.2023 за № 12 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару та запропонував провести консультації.
За результатами вивчення поданих декларантом документів та проведених консультацій, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 25.05.2023, яким за резервним методом, ґрунтуючись на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожого товару за МД від 02.03.2023 визначено, що митна вартість ввезеного позивачем транспортного засобу становить 12 000,00 Євро.
У графі 33 вказаного рішення було зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:
- на виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 М» 476, митницею проведено порівняння, рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизовані системі митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. За наданим рахунком-фактурою №1000000394 від 16.05.2023 набуто право власності на товар (транспортний засіб);
- додатково надана квитанція про оплату від 16.56.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару. Також в даному платіжному документі інші банківські реквізити продавця та інша сума;
- відповідно до довідки про витрати на транспортування від 24.05.2023 витрати по доставці автомобіля до кордону України становлять 400,00 євро. Однак довідка не містить відомостей про маршрут слідування товару та/або місце відправлення товару;
- відомості з копії митної декларації країни відправлення №23BG005700AA424626 від 17.05.2023 не можуть бути використані для перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із ненаданням митниці даного документа у перекладі на українську мову.
Також, у зв`язку з коригуванням митної вартості Житомирською митницею Держмитслужби 25.05.2023 прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 101090/2023/000217.
Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів, вважаючи його необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Так, згідно ч.2 ст.1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Приписами статті 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
За приписами частин 1 та 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частинами першою, другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14 та ін.
Як встановлено судом першої інстанції, у графі 33 спірного рішення було зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:
- додатково надана квитанція про оплату від 16.05.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару. Також в даному платіжному документі інші банківські реквізити продавця та інша сума;
- відповідно до довідки про витрати на транспортування від 24.05.2023 витрати по доставці автомобіля до кордону України становлять 400,00 євро. Однак довідка не містить відомостей про маршрут слідування товару та/або місце відправлення товару;
- відомості з копії митної декларації країни відправлення №23BG005700AA424626 від 17.05.2023 не можуть бути використані для перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із ненаданням митниці даного документа у перекладі на українську мову.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо транспортних витрат, колегія суддів враховує наступне..
Так, для митного оформлення та на вимогу митного органу декларантом надано довідку про транспортні витрати від 25.05.2023 у якій вказано: "Наступним інформую Вас, що транспорті витрати по доставці тягача сідельного, марки Vоlvo , модель FH; номер шасі - НОМЕР_3 ; до кордону України, складає 400 євро".
Однак, в наданих документах до митного оформлення транспортного засобу міститься інформація, що автомобіль слідував до кордону України. Як слідує із міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 17.05.2023 товар рухався за маршрутом Болгарія (с.Струмяни, вул.Міжнародне шосе, 9 ТОВ "Транс Лукс") - Україна (кордон, пункт пропуску "Порубне-Сірет", митного посту Вадул-Сірет Чернівецької митниці).
При цьому, Верховний Суд в постанові від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Крім того, МК України не визначено чіткого переліку документів, що можуть підтверджувати витрати на транспортування.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що митному органу до перевірки надано докази достовірності розміру декларування витрат на транспортування товару.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо твердження митного органу, що додатково надана квитанція про оплату від 16.05.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару, колегія суддів зазначає насткпне.
Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами, товаром згідно МД23UA101090006814U7 є сідельний тягач VOLVO, модель - FH 2 X 2 Т, номер шасі НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, об"єм 12777 см3..
Декларантом, на підтвердження заявленої митної вартості товару було надано: фактуру - інвойс від 16.05.2023 та квитанцію від 16.05.2023.
При цьому встановлено, що квитанція від 16.05.2023 містить посилання на фактуру - інвойс від 16.05.2023 та суму за товар - 6000 євро, а реквізити банку отримувача коштів відповідають реквізитам, вказаним у квитанції від 24.05.2023.
Разом з тим, отримувачем коштів зазначено безпосередньо Продавця транспортного засобу ТОВ "ТРАНС ЛУКС", підстава сплати є фактура інвойс № 1000000394 від 16.05.2023 року, внесена сума готівки - 6 000,00 грн. Також в зазначеній квитанції ідентифікаційний номер, банк, рахунок продавця не відрізняється від тих реквізитів, що зазначені в фактурі інвойсі, як стверджує відповідач.
Тобто, доводи відповідача є помилковими.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо посилань відповідача на незабезпечення позивачем перекладу документів, поданих до митного оформлення, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст.  254 Митного кодексу України офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування є, зокрема німецька мова.
Відповідачем під час розгляду справи не було надано пояснень стосовно того, чому німецька мова, якою були складені надані позивачем документи, не була розцінена в якості іноземною мови міжнародного спілкування. Крім того, відповідачем не було надано обґрунтування необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, подані позивачем до митного оформлення документи щодо ціни товару не викликають сумнівів у достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
Таким чином, вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Поряд з цим, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Також, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/176 наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається у кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 міститься висновок про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що були розмитнені цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Водночас, Верховний Суд, проаналізувавши вищенаведені норми права у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Натомість, в оскаржуваному рішенні не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. Окрім того, товар, який був розмитнений позивачем і товар, вказаний у митній декларації, як такий, що схожий не можна порівнювати, оскільки, на переконання суду, моделі транспортних засобів не ідентичні, а також відсутні дані щодо технічного стану, який може впливати на їх вартість.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.