справа №991/6288/24
провадження №1-кс/991/6322/24

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України
«26» липня 2024 року                                                                 м. Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду  ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_3 від 03 липня 2024 року про кримінальні правопорушення.
Обставини, якими обґрунтована скарга.
Скарга  ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 03 липня 2024 року він звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою про вчинення суддями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 тяжкого злочину за ознаками, передбаченими ч.4 ст. 382 КК України, та кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 364 і ч.1 ст. 366 КК України. Однак, уповноважені особи НАБУ не внесли відомостей до ЄРДР після отримання зазначеної заяви, чим порушили вимоги закону. В зв`язку з цим заявник просить зобов`язати детективів НАБУ внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до його заяви від 03 липня 2024 року.
Позиція сторін у судовому засіданні.
В судове засідання заявник ОСОБА_3 двічі не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.
Представник НАБУ в судове засідання не з`явився. Від т.в.о. Керівника Другого підрозділу детективів Першого Головного підрозділу детективів ОСОБА_7 до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до змісту яких, у заяві ОСОБА_3 не наведено достатніх відомостей, які б вказували на наявність у діях суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ознак складу кримінальних правопорушень, що відносяться до підслідності НАБУ, а тому підстав для внесення до ЄРДР відомостей щодо обставин, викладених у заяві, та здійснення досудового розслідування НАБУ немає, про що було повідомлено ОСОБА_3 листом від 25 липня 2024 року. Детектив просив залишити скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а її розгляд проводити без участі представників НАБУ.
Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності представників НАБУ, які просили проводити такий розгляд у їх відсутності та заявника, який двічі повідомлявся про розгляд його скарги, однак до суду не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.
Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.
Дослідивши матеріали скарги з додатками та письмові заперечення представника особи, бездіяльність якої оскаржується, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.
Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. 
Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. 
Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
У заяві про вчинення кримінального правопорушення від 03 липня 2024 року ОСОБА_3 зазначає, що 02 квітня 2024 року він звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у справі №0417/17254/2012. Однак, не дивлячись на допущенні правопорушення суддями Дніпровського апеляційного суду при постановленні зазначеної ухвали, судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ухвалою від 22 квітня 2024 року відмовили у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявника, пославшись при цьому на те, що заявник не додав до апеляційної скарги на заочне рішення суду документи про сплату судового збору та у встановлений судом строк не усунув цих недоліків, а тому апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу. Зазначені обставини, на переконання заявника, свідчать про вчинення суддями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 тяжкого злочину за ознаками, передбаченими ч.4 ст. 382 КК України, та кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 364 і ч.1 ст. 366 КК України.
Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_3 від 03 липня 2024 року обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, про які він зазначає у своїй заяві, а його твердження про наявність, за викладених у заяві обставин, у діях судді ознак кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Заявником не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР, як і не доведено (обґрунтовано) можливість застосування ст.364 КК України відносно представників судової влади України. 
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Отже, незгода із процесуальними діями судді (суддів), та подання у зв`язку з цим заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України.
Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.
Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. 
Тобто, кожне висловлене твердження у заяві про злочин повинно бути підтверджено будь-якими розумними поясненнями, які можливо перевірити та/або доданими матеріалами, у тому числі в частині підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. 
Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі. 
Зі змісту поданої  ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що його доводи зводяться до незгоди з діями суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду під час здійснення правосуддя та їх рішеннями. 
Однак, орган досудового розслідування не є органом правосуддя і не наділений повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи і перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень та дотримання процесуального порядку. Оцінка прийнятих судом рішень може бути надана у межах встановленого законодавством процесуального контролю. Зазначені заявником можливі порушення суддів можуть бути підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу. 
За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України відсутні, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_8