Постанова
Іменем України
 
24 вересня 2024 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/15218/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
за участю секретаряМарченка М. С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва 
 
від 28 травня 2024 року про забезпечення позову
 
у складі судді Жовноватюк В. С.
 
у цивільній справі №760/5353/24 Солом'янського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_2 ,
 
третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації,
 
про визначення місця проживання дитини,
 
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 ,
 
третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,
 
про визначення місця проживання дитини,
 
                                        У С Т А Н О В И В:
В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.
В квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина разом з нею.
28 травня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом:
1) зобов'язання ОСОБА_1 у навчальний період забезпечити явку ОСОБА_3 кожного навчального дня до 1-А класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 у м. Києві, до початку занять; 
2) зобов'язання ОСОБА_1 кожну суботу до 11 год. 00 хв. забезпечити явку ОСОБА_3 за місцем проживання його матері ОСОБА_2 і залишити разом з матір'ю до 21 год. 00 хв. кожної неділі.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_1 перешкоджає дитині з 14.02.2024 відвідувати навчальний заклад - спеціалізовану школу №71 у  м. Києві, в якій дитина навчається та в якій знаходяться документи дитини. ОСОБА_1 перешкоджає їй бачитися з сином, що зважаючи на малолітній вік дитини, не може сприяти її нормальному розвитку, що в свою чергу на час вирішення спору призведе до втрати емоційного зв'язку дитини з матір'ю.
Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Зобов'язано            ОСОБА_1 кожну суботу з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. забезпечити спілкування АДРЕСА_1 з його матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , без присутності батька ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду від 28.05.2024, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд зовсім не обґрунтував, яким чином не вжиття визначених в ухвалі заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
 
Вказав, що вжиття судом забезпечення позову шляхом зобов'язання його вчиняти певні дії не відноситься до предмету спору, який виник між сторонами.
 
Вважав, що оскільки ОСОБА_2 у даному провадженні не зверталася до суду з позовними вимоги про визначення їй способу участі у вихованні дитини, то суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.
 
Також, як на підставу скасування ухвали суду від 28.05.2024 посилався на те, що суд першої інстанції не врахував збалансованості інтересів сторін.
 
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної карги заперечувала, просила залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
 
ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В прохальній частині апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив проводити розгляд справи без його та без участі його довірителя.
 
Третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності скаржника та за відсутності представника третьої особи. 
 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення                ОСОБА_2 , перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у  разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
 
У справі, яка переглядається, спір виник між батьками малолітньої дитини щодо її місця проживання.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 , як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову шляхом забезпечення спілкування дитини з матір'ю посилалася на необхідність збереження емоційного зв'язку між нею та з малолітнім сином на час розгляду даної справи, адже наразі дитина проживає разом з батьком.
Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
З огляду на вказані норми матеріального права мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від           04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом зобов'язання батька дитини ОСОБА_1 забезпечити спілкування їх сина ОСОБА_5 з матір'ю, адже у таких чутливих правовідносинах, ураховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння відновленню відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з матір'ю має переважати над намаганням батька обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з нею.
Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову у даній справі шляхом встановлення тимчасового обов'язку батьку дитини -                      ОСОБА_1 забезпечити матері дитини - ОСОБА_2 реалізацію її права на спілкування з дитиною відповідає нормам процесуального права.
Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні від 04 вересня 2018 року у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява №6221/14), ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи ОСОБА_2 щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, її ставлення до виконання своїх обов`язків, відсутність підстав, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що їх спілкування буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.
При цьому, колегія суддів враховує, що спілкування матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин і предметом спору не є визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Підстави для забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.
Суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, належним чином обґрунтував необхідність вжиття такого заходу, як тимчасовий обов'язок ОСОБА_1 на забезпечення спілкування ОСОБА_2 з дитиною протягом розгляду даної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів мотивів яким чином не вжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення первісного позову.
З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що застосований судом спосіб забезпечення позову не відноситься до предмету спору та порушує баланс сторін.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про забезпечення позову в частині встановлення ОСОБА_1 обов'язку на забезпечення спілкування сина ОСОБА_5 зі своєю матір'ю є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду.
 
Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з ухвалою суду в частині відмовлених вимог заяви про забезпечення позову шляхом зобов'язання ОСОБА_1 у навчальний період забезпечити явку дитини до навчального закладу, але в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив повністю скасувати ухвалу суду від 28.05.2024.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                              П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.
 
Головуючий                                                                            О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                            О. В. Желепа
 
                                                                                             О. В. Немировська