ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року	Львів	Справа № 300/8179/23 пров. № А/857/8329/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 300/8179/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Панікар ҐІ.В. у м. Івано-Франківську 04 березня 2024 року за привалами письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – ГУ ПФУ в Чернівецькій області), у якому (із урахування уточнення позовних вимог) просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 03.08.2023 № 092950013647 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області зарахувати до загального трудового стажу роботу: у колгоспі ім. Леніна з 25.08.1983 по 22.08.1984 на посаді слюсар тракторної бригади; у ТОВ «Сибпромстрой № 23» з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах посаду тесляр 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду; у ТОВ «Сибпромстрой № 29» з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажник зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельник по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральник виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральник залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурник 5-го розряду, монтажник 5-го розряду; у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой» з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області призначити і виплачувати з 24.05.2023 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті ст. 115 3акону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 03.08.2023 № 092950013647.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 у ТОВ «Сибпромстрой № 18», з 11.01.2019 по 27.04.2020 у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой», з 25.08.1983 по 22.08.1984 у колгоспі ім. Леніна.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.07.2023, із врахуванням висновків суду.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФУ в Чернівецькій області, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відмова в призначенні пенсії позивачу ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки надані позивачем для призначення йому пенсії документи не підтверджують наявності у нього необхідного  страхового стажу.
Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, просить відмовити в її задоволенні.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.07.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено ГУ ПФУ в Чернівецькій області.
Рішенням ГУ ПФУ у Чернівецькій області від 03.0.2023 № 092950013647 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 115 3акону № 1058-IV. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 15 років 00 місяців 18 днів. Також зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи в колгоспі з 25.08.1983 по 22.08.1984, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні; періоди роботи на території російської федерації, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача підстав для призначення пенсії.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає  Закон № 1058-IV.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13     статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11     статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої     статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої     статті 10-1 зазначеного Закону     з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно статей     44,     45 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
З матеріалів справи встановлено, що 23.05.2023 позивач досяг 57-річного віку, після чого звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком  відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Спірним у даній справі є наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії.
Надаючи оцінку підставам відмови в призначенні позивачеві дострокової пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим  Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058-1V).
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-1V, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини першої статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»  (далі – Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього     Закону     за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга    статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.
Згідно пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Цими ж Основними положеннями встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права в подібному спорі висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині перерахунку пенсії.
Як встановлено з копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 25.08.1983 відповідно до наказу № 9 від 19.09.1983 був прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна на посаду слюсаря в тракторну бригаду та звільнився з роботи у зв`язку із виїздом на навчання в Львівський с/г інститут з 22.08.1984 відповідно до наказу № 7 від 22.08.1984, що підтверджується підписом голови колгоспу та печаткою колгоспу.
На підтвердження спірного періоду роботи в колгоспі ім. Леніна з 1983 по 1984 роки позивачем надано архівну довідку із зазначенням кількості встановлених і відпрацьованих трудоднів за 1983 та за 1984 рік.
Положенням частини 2 статті 56 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю суд зазначає наступне.
З буквального тлумачення змісту наведеної норми встанволено, що стаж роботи в колгоспі враховується за фактичною тривалістю за двох умов, які мають існувати одночасно: невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутність поважних підстав такого невиконання.
В архівній довідці від 30.08.2023 № 11-1160/04-01, виданої ОСОБА_1 , зазначено, що позивачем в 1983 році відпрацьовано 105 трудоднів при встановленому мінімумі 120, за 1984 рік 167 трудодні при встановленому мінімумі 120.
Довідка не містить інформації стосовно того, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивачем відбулась за відсутності поважних підстав такого невиконання.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що неможливість підтвердити певні обставини за відсутності документів в архіві не є підставою для висновку, що такі відомості неправдиві. Навпаки, відповідач не отримав від архівної установи достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутності поважних підстав такого невиконання.
Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої ним правової позиції щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача періоду його роботи з 10.05.1985 року по 14.05.1987 в колгоспі ім. Леніна.
При цьому, відповідачем не спростовуються наявні відповідні записи у трудовій книжці позивача, а саме щодо спірних періодів роботи позивача в колгоспі ім. Леніна.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище.
Суд першої інстанції правильно визнав хибними твердження ГУ ПФУ в Чернівецькій області про те, що у трудовій книжці відсутні записи про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів), оскільки такий період підтверджений трудовою книжкою позивача, записи в якій завірені підписом та печаткою роботодавця.
Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а відтак їх безпідставно не взято до уваги.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що на особу не може перекладатись тягар    доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці    Відсутність записів про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки  не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком,    оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки чи інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також правильно у спірному рішенні зазначено, що незарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки згідно пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа № 1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Записи трудової книжки позивача містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства, доказів, що в спірний період позивач не працював, відповідачем не надано.
З огляду на викладені обставини суд вважає, що відповідач діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши період роботи позивача в колгоспі до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі пункту 4 частини першої статті 115 статті 24 Закону № 1058-IV.
Щодо можливості зарахування до загального страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 на посадах тесляра 5-го розряду, арматурника 5-го розряду монтажника зовнішніх трубопроводів 5-го розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 23»; з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018, з 26.10.2018 по 09.01.2019 на посадах монтажника зовнішніх трубопроводів 5-го розряду, покрівельника по рулонних покрівлях та покрівлях з штучних матеріалів 5-го розряду, збиральника виробів зі склопластику 5-го розряду, збиральника залізобетонних конструкцій 5-го розряду, арматурника 5-го розряду, монтажника 5-го розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажника з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой», апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 позивач в період з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 працював на різних посадах у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 працював на різних посадах у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 працював на посаді монтажника 5 розряду у ТОВ «Сибпромстрой № 18», а в період 11.01.2019 по 27.04.2020 на посаді монтажник з виробництва та монтажу фасадних стін 3-го розряду у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой».
Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги апелянтом при призначення пенсії.
Підставою для неврахування до пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи на території російської федерації слугував висновок відповідача про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Апеляційний суд погоджується з оцінкою таких мотивів відмови відповідача, викладені в оспореному рішенні від 03.08.2023, наданих судом першої інстанції, з огляду на таке.
ОСОБА_1 в спірні періоди працював на підприємствах, які знаходяться на території російської федерації, а тому питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до пільгового стажу необхідно розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу належить трудова книжка НОМЕР_2 від 01.09.1983, яка надавалась останнім відповідачу для розгляду питання про врахування до стажу періодів роботи в рф. Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Отже, відсутні достатні підстави для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому дії ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.
Водночас, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття     постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Крім того, надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція апелянта суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Таким чином, позивачем подано усі документи для підтвердження стажу її роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 04.09.2009 по 29.04.2011, з 07.07.2011 по 28.04.2012, з 14.05.2012 по 12.07.2012, 04.03.2013 по 07.02.2014 у ТОВ «Сибпромстрой № 23», з 16.07.2012 по 27.12.2012, з 23.04.2014 по 05.11.2014, з 06.11.2014 по 25.09.2015, з 28.09.2015 по 23.09.2016, з 13.10.2016 по 12.10.2018 у ТОВ «Сибпромстрой № 29»; з 26.10.2018 по 09.01.2019 у ТОВ «Сибпромстрой № 18», з 11.01.2019 по 27.04.2020 у ТОВ «ДСК «Сибпромстрой».
Стосовно позовної вимоги про призначення пенсії за віком, суд першої інстанції, застосувавши правову позицію Верховного Суду у справі 0940/1177/18 (постанова від 10.04.2019), обрав ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зобов`язавши апелянта повторно розглянути заяву позивача.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі № 300/8179/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар