УХВАЛА
 
23 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 523/8436/16-ц
провадження № 61-10252ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до Одеської міської ради про відшкодування збитків, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року Одеська міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в кому просила суд: 
- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 36750312 від 24 квітня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ;
- витребувати в порядку статті 388 ЦК України від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,052 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110137600:16:015:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
- визнати право комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеси.
 
У січні 2019 року третя особа ОСОБА_5 заявила самостійні вимоги до Одеської міської ради про відшкодування збитків, посилаючись на положення статті 1174 ЦК України, та просила стягнути з Одеської міської ради збитки в розмірі 74 450,00 грн.
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.
Відмовлено в задоволенні вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 до Одеської міської ради про відшкодування збитків.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 рокуапеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради скасовано.
Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги Одеської міської ради задоволено частково.
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 36750312 від 24 квітня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_2 .
Витребувано на користь Одеської міської ради, в порядку статті 388 ЦК України, від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,052 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110137600:16:015:0004, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У задоволенні іншої частини позовних вимог Одеської міської ради відмовлено, як заявлених безпідставно.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 залишено без змін.
Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у рівних частках                       на користь Одеської міської ради судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у загальній сумі 6 890,00 грн. 
27 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року (надійшла до суду 17 липня 2024 року), у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У постанові Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року вказано, що повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2023 року, отже  останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 03 січня 2024 року (середа).
Заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 27 червня 2024 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження. 
У касаційній скарзі заявник зазначив, що копію постанову суду апеляційної інстанції його представник отримав лише 28 травня 2024 року під час ознайомлення 
з матеріалами справи.
На підтвердження клопотання заявником надано копію заяви про ознайомлення 
з матеріалами справи від 16 травня 2024 року.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі 
у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що судом апеляційної інстанції порушено порядок направлення сторонам копії постанови.
Крім того, заявник не надав доказів того, що ні він, ні його представник не отримували копію оскаржуваної постанови через підсистему «Електронний суд».
Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги слід відмовити, 
а касаційну скаргу залишити без руху з огляду на те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що суд апеляційної інстанції порушив порядок направлення сторонам копії  постанови та доказів на підтвердження неотримання заявником, представником заявника копії постанови через підсистему «Електронний суд».
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Крім того, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.
У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.
На підтвердження клопотання заявник не надав жодного доказу.
Вирішуючи клопотання про відстрочення від сплати судового збору, Верховний Суд прийшов до висновку, що зазначені представником заявника обставини                                  не є безумовними підставами для відстрочення від сплати судового збору, оскільки представником заявника не надано суду касаційної інстанції доказів на підтвердження реального майнового стану (докази щодо відсутності доходів), який перешкоджає заявникові виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.
Отже, відсутні підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотки від ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що 
у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Одеська міська рада звернулася до суду з позовом у 2016 році та заявляла одну позовну вимогу немайнового характеру та позовну вимогу майнового характеру (витребування земельної ділянки).
Станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 1 378,00 грн.
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1,5 % від ціни спірного майна помноженого на 200 %) та за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 2 756,00 грн (1 378,00*200%= 2 756,00). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Також, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника.
Також, заявником не дотримано вимоги пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, а саме у касаційній скарзі не вказано: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб),  оскільки у касаційній скарзі не зазначено третю особу - ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Таким чином, заявнику в уточненій редакції касаційної скарги необхідно зазначити всіх учасників справи, а саме третю особу.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі касаційної скарги відмовити.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подачу касаційної скарги відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць