ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2024 р. 	Справа № 592/10386/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Шияновська Т.В., вул. Першотравнева, 12, м. Суми, Сумська, 40009, по справі №592/10386/24
за позовом      ОСОБА_1  
до     Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції             
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції (надалі - відповідач, УПП), в якій просила суд скасувати постанову серії ББА №156781 від 15.06.2024, винесену інспектором роти№3 батальйону УПП в Сумській області Захарченком В.Ю., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справ, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на відсутності належних доказів допущення ним інкримінованого  правопорушення, оскільки з наданих доказів неможливо точно встановити факт того, що він керував транспортним засобом не пристебнутим паском безпеки. Вказав, що після зупинки він відстібнувся, щоб вийти з машини. 
Відповідач подав відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.24 без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Від представника  позивача надійшло клопотання про  участь ОСОБА_1 , в особі його представника,  у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних  технічних засобів. Дане клопотання ухвалою суду від 12.08.2024 залишено без задоволення.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.
Відповідно до постанови серії ББА №156781 від 15.06.2024, водій ОСОБА_1 12.06.2024 о 23:31 в м. Суми по просп. Свободи керував т/з Daewoo Nubira, номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний засобом пасивної безпеки, а саме ременем безпеки, був непристебнутий таким ременем, чим порушив вимоги п. 2.3.в Правил дорожнього руху. За адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
Позивач, вважаючи постанову про притягнення його до відповідальності протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості спірної постанови.
Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком)визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
За визначенням, наведеним у ст. 14 Закону № 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
У силу приписів ст.. 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР). 
Згідно з пунктом 2.3.в Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.
Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, дослідивши подані відповідачем відеозаписи, колегія суддів вважає непідтвердженим інкриміноване позивачеві адміністративне правопорушення, оскільки на вказаних відеозаписах не вбачається обставин, того що позивач не був пристебнутий ременем безпеки. Як наслідок   посилання суду про підтвердження правопорушення відеозаписом  є помилковим.
Отже, на переконання колегії суддів, факт керування позивачем транспортним засобом з порушенням ПДР, відповідачем не зафіксовано.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність спірної постанови вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже і наявності підстав для задоволення позову у спосіб скасування спірної постанова 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З урахуванням висновків суду наявність підстав для скасування спірної постанови, колегія суддів вважає наявними підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.
Посилання  представника відповідача ( у відзиві на позовну заяву) на те, що з відеозапису з відеореєстратора Motorola Solutions VB-400 №471953  вбачається керування позивачем транспортним засобом Datwoo Nubira, номерний знак НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки без пристебнутого ременя безпеки колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з даного відеозапису вбачається, що  до автомобіля який зупинився на вимогу поліцейських, підійшов працівник поліції. На зауваження  останнього водій пояснив, що він після зупинки автомобіля відразу  відстебнув ремінь безпеки. Тобто, підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом без пристебнутого ременя зазначене відео не містить. 
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на доведеність вчинення  позивачем правопорушення передбаченого  ч.5 ст. 121 КУпАП, на те що згодом ОСОБА_1 самовільно, в супереч вимозі лейтенанта поліції Захарченка В.Ю. не покидати місце зупинки, сів до транспортного  засобу та почав рух, однак був знову зупинений нарядом УПП в Сумській обл ДПП шляхом блокування і позивач знов не був пристебнутий ременем безпеки, оскільки фабула   оскаржуваної постанови не містить даного складу правопорушення.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 9, 243, 286, 308, 310, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2024 року по справі №592/10386/24 - постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову серії ББА №156781 від 15.06.2024, винесену інспектором роти№3 батальйону УПП в Сумській області Захарченком В.Ю., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк