ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7465/24 Справа № 215/2875/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

Головуючого Тимченко О.О.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О. 

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/2875/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року ( ОСОБА_2 ),в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що протягом тривалого часу він працював на різних посадах у різних структурних підрозділах у ПрАТ «ПівнГЗК». За час роботи на підприємстві відповідача він отримав хронічне професійне захворювання. Відповідно до п. 7 акту №11 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.02.2008, встановлено наявність профзахворювання: радикулопатія шийна і поперекова-крижова на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового пері артрозу ПФ другого ст., деф. артрозу ліктьових ПФ першого другого ст. і колінних ПФ другого ст.. суглобів та трофічними порушеннями на кистях. Також п. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 02 квітня 2013 року, встановлено у ОСОБА_1 захворювання: - сидеросилікоз першої-другої ст. легенева недостатність першого-другого ст.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 березня 2021 року серії 12 ААА № 059591 йому повторно безтерміново визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65%, з яких: 35% - радикулопатія, 30% - сидеросилікоз. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 березня 2021 року серії 12 ААБ № 627588 позивачу повторно безтерміново встановлено третю групу інвалідності. ОСОБА_1 має постійні скарги на стан свого здоров?я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою із медичної карти № 482 стаціонарного хворого та випискою-епікризом № 189/54 із медичної карти стаціонарного хворого.

Відповідно до медичного висновку від 11 лютого 2021 він має скарги на виражену задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, напади утрудненого дихання до 2-4 р/добу, які виникають як фіз, навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, сильний приступоподіоний кашель з виділенням слизового, в?язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці загальну слабкість, швидку втому, запаморочення і тд. у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь 400 000 грн. на відшкодування моральної шкоди без утримання всіх податків та обов`язкових платежів. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання частково задоволено: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави. В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд врахував роз`яснення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тривалість роботи позивача на ПРАТ «ПІВНГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 1 місяць, враховуючи тривалість роботи позивача на інших підприємствах, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 65 % та третю групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 3 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 просив змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди до 400 000,00 грн.

ПРАТ «ПІВНГЗК» в апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду, вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

       В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема, суд не оцінив в повній мірі стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, судом першої інстанції не було враховано факт довготривалої роботи позивача на підприємстві відповідача та не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача.

       В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПРАТ «ПІВНГЗК» зазначає, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт перевищення показників умов праці на підприємстві відповідача, та як вони вплинули на позивача, коли у останнього діагностували перші ознаки професійного захворювання під час роботи на іншому підприємстві. Підприємство відповідача не було останнім місцем роботи позивача, де були шкідливі фактори та умови для виникнення профзахворювання. Законодавством передбачено, що визначення підприємства, яке винне у виникненні хронічного профзахворювання особи, здійснюється не судом під час розгляду справи про стягнення моральної шкоди і не комісією з розслідування хронічного профзахворювання на етапі розслідування його причин, а здійснюється саме лікувально-експертною комісією Спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я. Крім того, позивач перебував у трудових відносинах із ПРАТ «ПІВНГЗК» з 12 липня 1989 року по 29 серпня 1989 року, тобто 1 місяць 17 днів. При укладенні договору він був придатний до роботи, протипоказань за станом здоров`я не мав. 
       
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував. 
       
Представник відповідача в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував. 

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились , оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 в проміжок часу з 12.07.1989 по 29.08.1989, працював у ПрАТ «ПівнГЗК», електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування збагачувальної фабрики, загальний стаж роботи позивача 23 роки, з них: 7 років 09 місяців за професією, та 11 років 06 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки та актами розслідування хронічного професійного захворювання від 15.02.2008 та 02.04.2013, медичним висновком ДУ «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 343 від 11.02.2021 (а.с17-18, 19-20, 21, 12-13).

Згідно медичного висновку №343 від 11.02.2021 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено діагнози ОСОБА_1 та виявлено професійні захворювання: сидеросилікоз першої-другої стадії (u/r 2/2), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група С. Легенева недостатність другого-третього ступеня. (29.01.2013), радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з вираженими (3ст) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, ПФ-другого ступеня, деформуючого артрозу ліктьових (ПФ-другого ступеня) і колінних (П-другого ступеня) суглобів, та трофічними порушеннями на кистях, що також підтверджується медичними виписками-епікризами, виписками, п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.04.2013 (а.с. 12-13, 19).

Відповідно до п.п. 16, 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2013 року, ОСОБА_1 працюючи на шахті «Ювілейна» підземним прохідником виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів екоплуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 07.1989-08.1989 - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, збагачувальна Фабрика, ПівнГЗК, 02.1992-11.1993 - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ДСФ, ШБУ, Рудник «Суха Балка», 04.2000-12.2001- підземний прохідник, шахта імені Орджонікідзе, ВАТ «ЦГЗК». Причиною виникнення хронічного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці підземного прохідника за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 9,2 при гранично допустимій до 2,0. З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується ОСОБА_3 , в.о. підземного начальника дільниці №8 шахти «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА»: забезпечити постійний контроль за використанням засобів провітрювання, засобів індивідуального захисту органів дихання підземними прохідниками. Строк здійснення заходів - 3 8 квітня 2013 р. по 31 грудня 2013 р. В зв?язку з закінченням роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» 06.06.2008 та роботу впродовж більше 13 років в умовах впливу шкідливих факторів, посадових осіб підприємства, які порушували законодавство про охорону пращ, встановити неможливо (а.с. 20).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 лютого 2008 року, умови праці у ВАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат» на рудозбагачувальній фабриці №2 - маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 30 кг при допустимому до 30 кг; - нахили корпусу - > 300 разів при допустимому 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ класу 2 ст. шкідливості, що також підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.04.2013(а.с. 18, 20).

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 березня 2021 року серії 12 ААА № 059591 позивачу повторно з 23.03.2021 безстроково встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - радикулопатія, 30% - сидеросилікоз, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначеня (а.с. 30, 31).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПРАТ «ПІВНГЗК» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тривалість роботи позивача на ПРАТ «ПІВНГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 1 місяць, враховуючи тривалість роботи позивача на інших підприємствах, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 65 % та третю групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 3 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства. 

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частин другої – четвертої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим, вважає, що, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (3 000 грн.) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості в його ситуації.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з такого: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`я. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Згідно пунктів 18, 19 Акту, З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується ОСОБА_3 , в.о. підземного начальника дільниці №8 шахти «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА»: забезпечити постійний контроль за використанням засобів провітрювання, засобів індивідуального захисту органів дихання підземними прохідниками. Строк здійснення заходів - 3 8 квітня 2013 р. по 31 грудня 2013 р. В зв?язку з закінченням роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» 06.06.2008 та роботу впродовж більше 13 років в умовах впливу шкідливих факторів, посадових осіб підприємства, які порушували законодавство про охорону пращ, встановити неможливо.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті отриманих на виробництві професійних захворювань, моральної шкоди.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тривалість роботи позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, яка становить лише 1 місяць 17 днів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, стягнути на користь позивача 3 000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач занадто завищеною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                О.О.Тимченко

Судді:                                                                 В.П.Зубакова
                                                                                                        
В.О.Остапенко

Повне судове рішення складено 08 серпня 2024року.

Головуючий                                                                 О.О. Тимченко