КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13984/2024
Справа № 362/2793/24
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
09 серпня 2024 року                                                                                      
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Ковбеля М.М. в м. Васильків 26 квітня 2024 року у справі за заявою «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу з ОСОБА_1 ,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
В квітні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернувся до суду із даною заявою, просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послугу розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року по 22 лютого 2024 року в сумі 4963,06 грн., перерахувавши на рахунок Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», а також покласти на ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 302,80 грн.
Заяву мотивував тим, що з 01 вересня 2023 року населенню Київської області послуги з розподілу природного газу надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, яка видана на підставі постанови НКРЕРП від 26 грудня 2022 року № 1839. Споживачем після початку здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на території Київської області здійснюється фактичне споживання природного газу. 
24 січня 2024 року споживачем на адресу оператора ГРМ повернуто підписану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), відтак договір розподілу природного газу є укладеним.
За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (згідно п. 2.1 договору).
У відповідності до п. 6.6 договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. 
Нарахування заборгованості надано розрахунком заборгованості за послуги розподілу у формі довідки про фінансовий стан споживача. Згідно вказаного документу, заборгованість за період з 01 вересня 2023 року по 18 березня 2024 року включно складає 4963,06 грн.
Згідно п.п. 1 п. 7.4 договору споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені договором.
Згідно п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.
Досудове врегулювання погашення заборгованості за послугу розподілу природного газу результатів не дало, споживач, отримавши вимогу щодо оплати заборгованості, проігнорував останню. Термін оплати за зобов`язаннями боржник прострочив, в зв`язку з чим заявник змушений звернутися до суду із даною заявою.
 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року у видачі судового наказу відмовлено.
 
Заявник ТОВ «Газорозподільні мережі України», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що в оскаржуваній ухвалі судом зроблено висновок, що з поданої заяви про видачу судового наказу і поданих документів вбачається спір про право, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу. Проте вказаний висновок не відповідає обставинам справи та наявним доказам, оскільки в обґрунтування заяви про видачу судового наказу заявником надано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 24 січня 2024 року, підписану споживачем-боржником ОСОБА_1 , відтак, договір розподілу природного газу є укладеним і заявником надано беззаперечний доказ отримання боржником житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 . 
Пунктом 7 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
Споживачем після початку здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на території Київської області здійснюється фактичне споживання природного газу та 24 січня 2024 року боржником на адресу Оператора ГРМ повернуто підписану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), відтак, договір розподілу природного договору є укладеним.
Тобто у відповідності до ст. 163 ЦПК України заявником надано копію договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Наводив зміст ст. 160, 171, 168 ЦПК України, вказував, що при вирішенні питання про видачу судового наказу суд не дає оцінку обґрунтованості вимог стягувача, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, і в разі незгоди з таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу. Чинні норми ЦПК України не містять такої підстави для відмови у видачі судового наказу, як наявність спору про право.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу віднесена до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
 
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахування індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).
 
Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додається, документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 1, 3 ст. 163 ЦПК України).
 
Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).
 
Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні, і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.
 
Судом встановлено, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (послуги розподілу природного газу), які надаються за адресою АДРЕСА_1 , з 01 вересня 2023 року по 22 лютого 2024 року в сумі 4963,06 грн.
 
Вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відповідають п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
 
Згідно п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 
 
Згідно ч. 5 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року, взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
 
Так, до заяви про видачу судового наказу заявником додано: копію 1, 2, 3, 4 сторінки статуту заявника, копію витягу з ЄДРПОУ, копію заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу від 24 січня 2024 року, копію типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕРП від 30 вересня 2015 року № 2498, копію постанови НКРЕРП від 30 грудня 2022 року № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України», довідку про фінансовий стан споживача (розрахунок заборгованості за послуги розподілу газу), копію вимоги щодо оплати заборгованості, копію скріну з особової картки споживача з паспортними даними.
 
Відмовляючи в заяві ТОВ «Газорозподільні мережі України» ухвалою від 26 квітня 2024 року,  суд першої інстанції виходив із того, що з поданої заяви про видачу судового наказу і поданих документів вбачається спір про право, оскільки заявник зазначає, що ОСОБА_1 отримує житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , натомість, згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , будь-яких належних та допустимих доказів отримання боржником житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 , чи що останній є власником даного нерухомого майна, заявником не надано, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для видачі судового наказу, відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження.
 
Згідно пункту 2 частини третьої статті 100 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) наявність спору про право була підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, що вирішувалося суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мали ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога могла бути вирішена лише у позовному провадженні.
Однак, на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі вказану підставу для відмови у прийнятті заяви (коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право) - виключено, а Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.
Разом з тим, згідно п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.
 
Тобто, наразі суд не вправі розглядати обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків).
 
А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що надані докази не відображають безспірність вимоги заявника, не відповідає вимогам процесуального закону.
 
Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч. 3 ст. 170, ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.
 
Даних обставин судом першої інстанції при розгляді справи враховано не було.
 
Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданим ТОВ «Газорозподільні мережі України», зокрема заяві-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача, підписаної ОСОБА_1 24 січня 2024 року, з персоніфікованими даними споживача за договором, в яких вказано адресу об`єкту - АДРЕСА_1 , параметри лічильника газу, групу споживання, перелік газових приладів, опалювальну площу, кількість зареєстрованих осіб. Підписанням даної заяви ОСОБА_1 приєднався до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕРП від 30 вересня 2015 року № 2498, відтак, ним отримуються послуги розподілу природного газу за вказаною адресою.
Також заявником надано довідку про фінансовий стан споживача з щомісячним нарахуванням заборгованості за період з вересня 2023 року по березень 2024 року.
 
Таким чином, висновок суду про відмову у видачі судового наказу з підстав наявності спору про право, із помилковим застосуванням п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, ґрунтується на порушенні норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
                                                                                                      
Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Під час розгляду заяви про видачу судового наказу суду першої інстанції слід надати належну оцінку доказам, наданим ТОВ «Газорозподільні мережі України», щодо заборгованості ОСОБА_1 за послугу розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року по 22 лютого 2024 року, з урахуванням підписаного ним договору розподілу природного газу з 24 січня 2024 року.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                                        Яворський М.А.