ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2024 року                                                                                      Справа № 906/348/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Миханюк М.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.04.2024 (повний текст - 06.05.2024) у справі №906/348/19 (суддя Сікорська Н.А.)
за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"
до Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича
про стягнення 80742,60 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за торгівельні майданчики №№147, 148 у розмірі 80742,60 грн.
Ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначив на 21.05.2019.
Ухвалою господарського суду Житомирської області від 03.07.2019 зупинено провадження у справі №906/348/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №906/564/19 за позовом Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №184 від 31.12.2013.
Ухвалою від 15.01.2024 суд поновив провадження у справі №906/348/19.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.04.2024 у справі №906/348/19 відмовлено у задоволенні позову Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича про стягнення 80742,60 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В скарзі апелянт зазначає, що судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді справи №906/66/17 встановлено, що у період з квітня 2018 по лютий 2019 року відповідач не мав доказів виконання пункту 4.3.8 Договору оренди №184 щодо звільнення об`єктів оренди - торгівельних майданчиків №№147, 148, а отже продовжував користуватися ними.
Проте, попри вищевказані висновки судів у справі №906/66/17 щодо доказової неналежності Акту демонтажу, суд першої інстанції взяв його до уваги, вказавши, що: «Акт демонтажу підписано членами комісії та ФОП Веселовським Г.П., при цьому на місці підпису ПР "Кооперативний ринок" Невисевич О.М. рукописом зазначено "від підпису відмовився".
Такі висновки місцевого господарського суду не відповідають вищевказаним обставинам, встановленим у справі №906/66/17, та зроблені без оцінки правомірності дій самої «комісії», яка складала так званий Акт демонтажу. Дана «комісія» не мала на це жодних повноважень, так як була утворена в односторонньому порядку без повідомлення та залучення у належний спосіб представників ПР «Кооперативний ринок», а дії її членів не передбачені жодним нормативно-правовим актом.
За доводами апелянта, суд першої інстанції не перевірив чи дійсно мали місце вказані в акті дії, а також, не врахував, що складення подібних актів не входить до законних прав та повноважень депутатів та голови місцевої ради, перелік яких чітко визначено статтями 42, 49 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», статтями 11-19 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та Регламентом Коростишівської міської ради.
Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково визнав належним та допустимим доказом Акт про демонтаж торгівельної конструкції від 04.01.2016, а також не врахував, що даний Акт був наданий відповідачем лише під час нового розгляду справи №906/66/17 у 2018 році.
Аналогічні помилкові висновки суд попередньої інстанції допустив і щодо Акту прийому -передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2016, оскільки він також був сфальсифікований одночасно з актом демонтажу у той самий день та спосіб (односторонньо).
Крім того, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався на справу №906/452/22, вказавши, що позивач, починаючи з 18.12.2018 не мав будь-яких речових прав на земельну ділянку за адресою: м.Коростишів, вул.Шевченка, 40.
Такий висновок суду апелянт вважає помилковим та таким, що спростовується численними судовими рішеннями, якими неодноразово встановлювалось, що поняття використання земельної ділянки та торгівельного місця не є тотожними, хоч і передбачає таке використання, оскільки продавці на ринку не зобов`язані оформляти право на торгівлю у певному місці договором оренди земельної ділянки.
На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 25.04.2024 у справі №906/348/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок»; судові витрати покласти на відповідача.
Листом від 23.05.2024 матеріали справи №906/348/19 витребувано з господарського суду Житомирської області.
03.06.2024 матеріали справи №906/348/19 надійшли до апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.04.2024 у справі №906/348/19. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу у строк до 28.06.2024 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України, та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів апелянту.
08.07.2024 до суду від Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідач зазначає, що суд вірно встановив, що договір продовжив свою дію саме на новий термін, який і пунктом 6.1. Договору і Додатковою угодою від 17.12.2014 визначено в один рік.
Як вірно встановив суд, 04.01.2016, відповідач звільнив об`єкт оренди шляхом здійснення демонтажу своєї тимчасової споруди та її переміщення на інше місце, оскільки як йому стало відомо на початку січня 2016, позивач не має жодних майнових прав на такий об`єкт оренди у вигляді асфальтобетонного покриття, яке виявилось комунальною власністю громади м.Коростишева у вигляді об`єкту благоустрою земельної ділянки запасу, що встановлено у справах №906/41/19, №906/1060/18, власне чим і обґрунтована участь у підписанні акту депутатів Коростишівської міської ради та мером міста Коханом І.М.
Відтак, відповідач не міг використовувати об`єкт оренди через обставини, які від нього не залежали.
Звертає увагу, що у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №906/452/22 встановлено преюдиційні факти, що об`єктами оренди було ніщо інше як асфальтобетонне покриття земельної ділянки запасу, відносно якого позивач не мав будь-яких речових прав. 
Торгові місця (майданчики), які свого часу були предметом оренди за договором оренди №184 від 31.12.2013 та земельна ділянка з асфальто-бетонним покриттям, є нерозривно пов`язані між собою, оскільки фізично об`єкт оренди розміщений на земельній ділянці з об`єктом благоустрою (асфальто-бетонним покриттям). Таким чином, за відсутності в позивача будь-яких прав на земельну ділянку за адресою: м.Коростишів, вул.Шевченка, 40, позовні вимоги про звільнення земельної ділянки, а також нарахування неустойки за період з 29.03.2019 по 29.06.2022 є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Зазначає, що доводи апеляційної скарги в частині того, що торгове місце, асфальтобетонне покриття та земельна ділянка не є тотожними поняттями, спростовуються висновком Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №906/452/22, за наслідками касаційного перегляду вищенаведеної справи - «Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", зокрема посилається на висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 01.12.2016 у справі №906/490/15. Колегія суддів зазначає, що постанова Вищого господарського суду України не є постановою Верховного Суду в розумінні пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України».
Також зазначає, що висновки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 01.12.2016 у справі №906/490/15, на які посилається скаржник, не є фактичними обставинами справи, а юридичною оцінкою суду.
Позивач не надав жодного допустимого та належного доказу використання відповідачем майна у спірний період, при цьому, відповідач надав докази здійснення демонтажу своїх тимчасових конструкцій та перенесення їх на інше місце з дозволу дійсного власника території по вул.Шевченка, 40 в м.Коростишеві - Коростишівської міської ради.
У відзиві зазначає, що договір про надання правничої допомоги укладено з адвокатом 08.07.2024 і в цей же день відзив скеровано до суду, тому просить поновити строк подання відзиву.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 10.06.2024 запропоновано відповідачу у строк до 28.06.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження було вручена Фізичній особі - підприємцю Веселовському Геннадію Павловичу 18.06.2024, що вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Однак, відповідачем подано відзив з пропуском зазначеного строку, а саме – 08.07.2024.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів вважає, що зазначені заявником причини пропуску не є поважними, оскільки не доведено неможливості укласти з адвокатом договір про надання правничої допомоги та подати відзив у строк становлений судом - до 28.06.2024.
З огляду на подання відзиву на апеляційну скаргу з пропуском встановленого строку за недоведеності поважності причин його пропуску, суд апеляційної інстанції залишає вказаний відзив без розгляду.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, позивач) та приватним підприємцем Веселовським Геннадієм Павловичем (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №184 (т.1 а.с.22).
Згідно п.1.1 договору оренди, предметом договору є торгівельний майданчик №№147, 148 загальною площею 18 кв.м, місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 договору, об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності. Об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності. Сторони підтверджують, що вони мають правоздатність і дієздатність щодо укладення і виконання цього договору, а також щодо здійснення інших прав і обов`язків за ним.
За умовами п.2.1 договору, орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6.
У п.3.1 договору сторони погодили, що орендна плата складає 1038 грн 60 коп. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.
Згідно положень розділу 3 договору, орендодавець має право вимагати в орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.4.2.3); відмовитися від цього договору, якщо орендар систематично порушує умови договору або не вносить орендну плату протягом двох місяців підряд (п.4.2.4); у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об`єкт оренди, орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штрафмайданчик ринку (п.4.2.5).
У свою чергу орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.4.3.3); у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди з вини орендаря (п.4.3.8).
Згідно з п.5.2 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України.
Договір укладено на 1 рік, і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п.6.1 договору).
У п.6.3 договору передбачено, якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до п.6.1.
17.12.2014 сторони підписали додаткову угоду до договору оренди №184 від 31.12.2013, згідно з якою домовились пролонгувати вказаний договір на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 (т.1, а.с.23).
Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.12.2018 у справі №906/66/17 у задоволенні позову Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Веселовського Геннадія Павловича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Коростишівської міської ради; 2) Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради, про стягнення 132940,80 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування торговим місцем, починаючи з 01.01.2016, відмовлено.
При розгляді справи №906/66/17 суд дійшов висновку, що договір оренди №184 від 31.12.2013 продовжив свою дію на наступний термін з 01.01.2016 (т.1, а.с.11-15).
22.03.2019 позивач звернувся до відповідача листом №64, у якому повідомив, що договір №184 від 31.12.2013 був пролонгований з 01.01.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 01.04.2019. Вказав, що відмовляється від договору №184 від 31.12.2013 на підставі ст.782 ЦК України, запропонував виконати вимоги ч.1 ст.785 ЦК України та звільнити торгівельний майданчик №147; 148 та сплатити заборгованість з орендної плати (т.1, а.с.24).
03.04.2019 ФОП Веселовський Г.П. направив ПКР "Кооперативний ринок" лист, у якому повідомив, що договір оренди №184 від 31.12.2013 припинив свою дію 01.01.2016. Вказав, що об`єкти оренди було повернуто останньому у визначений договором 7-денний термін. Торгівельні конструкції переміщено на інше місце на належних Коростишівській міській раді та КП "Міський ринок" асфальтобетонному покритті та земельній ділянці органу місцевого самоврядування (т.1, а.с.25-27).
Посилаючись на несплату заборгованості з орендної плати, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за торгівельні майданчики №№ 147, 148 за період з 01.01.2016 по 28.03.2019 у розмірі 80742,60 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Як передбачено ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди.
Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.12.2018 у справі №906/66/17 за результатами розгляду позову Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Веселовського Геннадія Павловича про стягнення 132940,80 грн неустойки, суд дійшов висновку про безпідставність заявлення вимог про стягнення неустойки за неповернення об`єкту оренди, оскільки позивачем не надано належних доказів надіслання листів відповідачу про припинення договору протягом місяця після закінчення строку договору. Суд у даній справі дійшов висновку про те, що договір оренди №184 від 31.12.2013 продовжив свою дію після 31.12.2015.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. 
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.
У даному випадку, перевірка та визнання судом у справі №906/66/17 обставин продовження дії договору оренди після 31.12.2015, не підлягає повторному доказуванню при розгляді даної справи в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України.
Позивач, посилаючись на встановлені рішенням суду у справі №906/66/17 обставини щодо продовження дії договору оренди №184 від 31.12.2013, просить стягнути з відповідача заборгованості з орендної плати за торгівельні майданчики №№147, 148 за період з 01.01.2016 по 28.03.2019 у розмірі 80742,60 грн. 
Колегія суддів приймає до уваги, що продовження дії договору оренди не являється беззаперечним доказом користування об`єктом оренди.
Так, відповідно до Акта демонтажу від 04.01.2016, комісія у складі семи чоловік: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участі власника торгівельної конструкції – ФОП Веселовського Г.П. та керівника ПР "Кооперативний ринок" Невисевича О.М., засвідчила фактичний демонтаж торгівельної тимчасової конструкції ФОП Веселовського Г.П., що розміщувалась на території ринку в АДРЕСА_1 на підставі договору оренди №184 від 31.12.2013 (з урахуванням додаткової угоди від 28.01.2015) на торгівельних майданчиках №147, 148, загальною площею 18; 18 кв.м. Торгівельні майданчики №148,149 звільнено. Тимчасову торгівельну конструкцію переміщено в інше місце на території ринку.
Акт демонтажу підписано членами комісії та ФОП Веселовським Г.П., при цьому на місці підпису ПР "Кооперативний ринок" Невисевич О.М. рукописом зазначено "від підпису відмовився".
Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2016 роботи з демонтажу конструкції проводились ФОП Маринюком О.Л. (т.1, а.с.119).
В матеріалах справи міститься акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2016, який складений між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП Маринюком О.Л. (виконавець). 
Згідно вказаного акта, відповідно до усного договору підряду виконавець передав, а замовник прийняв роботи з демонтажу торгівельної тимчасової конструкції на території ринку в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.45).
ФОП Маринюк О.Л. у заяві свідка від 19.07.2019, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.253) засвідчив, що 04.01.2016 відбулось переставлення кіосків з використанням спецтехніки, їх було переміщено на інше місце за територію ринку. Жодних перешкод в таких діях зі сторони адміністрації та охорони ринку не відбулось, крім того, під час переміщення були присутніми представники Коростишівської міської ради, депутати та інші підприємці. 
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_2 від 02.07.2019, який займав посаду міського голови м.Коростишева, 04.01.2016 він був у складі комісії з демонтажу металевих конструкцій, які належали ОСОБА_1 та знаходились на ПР "Кооперативний ринок" за адресою: Житомирська область, м.Коростишів, вул.Шевченка 40. Конструкції було демонтовано з покрівельних майданчиків №148, 149 та встановлено в іншому місці на асфальто-бетонному покритті (т.1 а.с.210).
Наведеними доказами відповідач доводить суду факт невикористання орендованого майна з 04.01.2016.
У рішенні по справі №906/66/17 судом не прийнято до уваги наданий відповідачем акт про демонтаж торгівельної конструкції ФОП Веселовського Г.П., що розміщувалась на території ринку в м. Коростишеві за адресою: вул.Шевченко, 40, в якості належного доказу звільнення орендованого приміщення, оскільки він складений в односторонньому порядку.
Водночас, вказаний висновок суду не є преюдиційним, оскільки преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Судом в межах справи №906/66/17 надавалася правова оцінка акту про демонтаж як єдиному доказу перенесення належних відповідачу конструкцій з торгівельних місць.
При цьому, до матеріалів справи №906/348/19 відповідачем надано акт демонтажу від 04.01.2016, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2016, заяву свідка, який був членом комісії, що підписувала акт про демонтаж та заяву свідка, який безпосередньо переміщав споруду.
Колегія суддів погоджується, що вказані докази в їх сукупності доводять факт демонтажу 04.01.2016 торгівельних конструкцій з торгівельних майданчиків №147, 148 і як наслідок, факт їх невикористання.
Позивачем на противагу доказам, наданим відповідачем, не надано доказів в підтвердження знаходження, належних відповідачу торгівельних тимчасових конструкцій, на торгівельних майданчиках №147 і №148.
Відповідно до ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Також, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами протягом тривалого часу існують суперечності відносно обставин користування торгівельними майданчиками та дійсності договору оренди №127 від 31.12.2013, які розглядалися судами в межах справ №906/66/17, №906/564/19, №906/452/22.
Зокрема, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №906/452/22 скасовано рішення господарського суду Житомирської області від 15.02.2023 у справі №906/452/22, яким було ухвалено Фізичній особі - підприємцю Веселовському Г.П. звільнити торгові місця №147 і №148 площею 18 кв.м, які зазначені на плані розміщення торгових місць на ринку, шляхом демонтажу металевих конструкцій та вивезення їх за межі Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", стягнуто з Фізичної особи - підприємця Веселовського Г.П. 186948 грн неустойки, та прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові.
У вказаній постанові суд апеляційної інстанції встановив преюдиційні факти, що позивач, починаючи з 18.12.2018 (прийняття на баланс міської ради земельної ділянки за адресою: м.Коростишів, вул.Шевченка, 40 із асфальто-бетонним покриттям), не мав будь-яких речових прав на вказану земельну ділянку, в тому числі користування та розпорядження, а відповідно й не мав права вимагати звільнення її частини та нараховувати неустойку у розмірі подвійної плати.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду підтримав вказану позицію суду апеляційної інстанції та постановою від 06.09.2023 у справі №906/452/22 касаційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" залишив без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №906/452/22 - без змін.
Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тлумачення змісту вказаних статей свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у позові Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича про стягнення 80742,60 грн.
Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.04.2024 у справі №906/348/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови складений 08.08.2024.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.