УХВАЛА
01 липня 2024 року
м. Київ
справа № 542/381/17
провадження № 51-3030 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року щодо неї, 
установив:
відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, за результатами розгляду апеляційних скарг засудженої та її захисника ОСОБА_5 , вказаний вирок, яким засуджено ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, залишено без зміни.
До Касаційного кримінального суду звернулася засуджена із касаційною скаргою на вказані судові рішення, порушуючи питання про їх перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої необхідно залишити без руху, встановивши їй строк для усунення недоліків з огляду на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді у суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Проте засуджена подала касаційну скаргу без додержання зазначених вимог кримінального процесуального закону.
За змістом касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі через суворість, вважаючи безпідставне невирахування судом обставини, що пом`якшує покарання - вчинення вбивства у тяжкому психологічному стані після смерті її неповнолітньої дитини, вказує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону через недовіру до суду присяжних і склад суду, а також зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та оцінку доказів внаслідок неправильної, на її думку, кваліфікації кримінального правопорушення через не доведення наявності у неї корисливого мотиву на вбивство з метою заволодіння майном потерпілої.
Обґрунтовуючи зазначене, засуджена порушує питання до касаційного суду про скасування оскаржуваних судових рішень і закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Проте наведені у скарзі обставини про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та оцінку доказів, відповідно до вимог ст. 438 КПК України не є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час здійсненні касаційного провадження суд касаційної інстанції не уповноважений скасовувати чи змінювати оскаржувані судові рішення через невідповідність викладених у них висновків фактичним обставинам справи, а виходить із обставин, встановлених в оскаржуваних судових рішеннях. 
Також, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду.
Водночас вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
Наведені суперечності у мотивувальній частині скарги про суворість покарання та, водночас, зазначення у прохальній частині про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження через не встановлення достатніх доказів для доведення її винуватості в суді, позбавляють суд встановити дійсної позиції засудженої щодо наслідків розгляду її касаційної скарги. 
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженої.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення.
Враховуючи наведе, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої слід залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у рішенні недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженою має бути підтверджено, що вона не пропустила цей строк.
Клопотання наведене засудженою у скарзі про забезпечення їй можливості ознайомитися із матеріалами кримінального провадження, не може бути розглянуто на стадії перевірки відповідності касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, при цьому обов`язок вирішення такого питання покладається на суд у якому перебувають матеріали. 
Розгляд інших клопотань, які засуджена порушує у заявах доданих до касаційної скарги, можливе лише після прийняття касаційним судом рішення про відкриття касаційного провадження в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 430 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої  ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року щодо неї залишити без руху, надавши скаржнику п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                                      ОСОБА_2                                            ОСОБА_3