ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2024 року                                                                                      Справа № 903/114/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Саврій В.А. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Мельников О. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали    апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року    та апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 8 травня 2024 року по справі №903/114/24                   (суддя Слободян О.Г.)
час та місце ухвалення рішення: 12 квітня 2024 року; м. Луцьк; пр. Волі, 54 а;    повний текст рішення складено 16 квітня 2024 року
час та місце ухвалення рішення: 8 травня 2024 року; м. Луцьк;    пр. Волі, 54а
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект"
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство"
про стягнення 1 290 910 грн 60 коп.
за участю представників сторін:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідача - Багацький Є.Г..

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» (надалі – Позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Ківерцівське лісове господарство" (надалі – Відповідач), у якому просило суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 1290910 грн 60 коп. заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору № 202/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою від 26 вересня 2022 рок та договору № 203/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою від 26 вересня 2022 року в частині оплати наданих Позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12 квітня  2024 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1290910 грн 60 коп. основного боргу.
Приймаючи дане рішення,      суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договорів №202/22 та №203/22 від 26 вересня 2022 року Позивач надав послуги з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Цуманської ОТГ Волинської області на загальну суму 1333250 грн, що підтверджується  актами  здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року. Зазначені акти здачі-приймання    робіт (наданих послуг) підписані директором Позивача та директором Відповідача та завірені їх печатками.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що пунктом 3.1 Договорів узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.
Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що доказів сплати за отримані послуги в матеріалах справи немає, при цьому враховано відсутність будь яких звернень замовника до виконавця з відмовою від договорів чи їх розірвання у зв`язку із закінчення строку їх дії. Суд констатував, що сторони Договору підписували Додаткові угоди до Договорів відповідно до приписів ЦК України та ГК України, і що цим чином врегульовували свої правовідносин з метою належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виснував, що  заявлена Позивачем вимога щодо стягнення з Відповідача підтверджена матеріалами справи, Відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 1290910 грн 60 коп.

22 квітня 2024 року через систему електронний суд від Позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №903/114/24, в якій Позивач просив ухвалити додаткове рішення у справі №903/114/24, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Ухвалою  Господарського суду Волинської області суду від 23 квітня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду, постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) сторін.
Додатковим рішенням від 8 травня 2024 року заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №903/114/24    задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення судом першої інстанції зазначено, що подані в підтвердження заяви витрат на правову допомогу докази (а саме: договір про надання правничої допомоги №06 від 17 січня 2024 року та акт про надання послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги в сумі 3000 грн) підтверджують наданні послуги зі сторони адвоката, відтак  заява Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі 903/114/24 підставна та підлягає до задоволення.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач  подав апеляційну скаргу (а.с. 104-105), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року в справі № 903/114/24 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зокрема,      мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що пунктом 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 березня 2023 року, тобто сторонами узгоджено всі дії та порядок надання послуг і відповідно виникнення зобов`язань шляхом підписання єдиного письмового документа, а саме договору. На переконання апелянта, в матеріалах справи відсутнє  підтвердження того, що протягом встановленого законодавством шестимісячного строку, чи до встановленого Договором – 31 березня 2023 року, Позивач приступив до виконання взятих на себе обов`язків по виготовленню щодо відведення земельних ділянок. 
Скаржник вказує, що в подальшому,  між сторонами було неодноразово укладено додаткові угоди: (№1 від 4 січня 2023 року, №2 від 30 березня 2023 року) до Договорів. Кожною із згаданих додаткових угод визначено новий період для виконання Позивачем землевпорядних робіт. З позиції апелянта по суті, вказані додаткові угоди є самостійними, не пов`язані із договорами, оскільки кожна із них містить нові основні істотні умови, а саме - нову дату початку та строки виконання робіт. Крім того, апелянта вказав, що жодного рахунку-фактури починаючи з 26 вересня 2022 року і по сьогодні Позивачем для Відповідача  за виконані роботи виставлено не було.
При цьому, Відповідач в апеляційній скарзі зауважує, що Договорами було визначене зобов`язання: однієї сторони — виконати роботи, іншої — оплатити виконані роботи та що  строк виконання робіт відповідно до Договорів  встановлений сторонами до 31 березня 2023 року. Констатує, що до зазначеного строку роботи, визначені в Договорах виконані не були, а відповідно і зобов`язання по оплаті невиконаних робіт не виникло. Таким чином, Відповідач вважає, що зобов`язання сторін припинилися в момент закінчення строку дії Договору – 31 березня  2023 року.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Відповідач вказав, що не погоджується з заявою Позивача щодо можливого стягнення витрат на правову допомогу та вважає таке клопотання необґрунтованим та таким, що подане з порушенням норм процесуального права. Відповідач вказав, що всі документи підписані не адвокатом, а директором Відповідача, що на переконання апелянта, вказує про ненадання адвокатських послуг для Позивача. 

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року по справі №903/114/24 та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду    відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу (а.с. 130).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою    Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 8 травня 2024 року по справі №903/114/24. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року по справі №903/114/24 та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 8 травня 2024 року по справі №903/114/24 для спільного розгляду. Запропоновано Позивачу  в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2   статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Позивач вказав, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому з позиції Позивача слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним, адже навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Вважає, що в даному випадку, сторони, керуючись загальними засадами цивільного законодавства: добросовісності та розумності підписували додаткові угоди до договорів, спрямовані на подальшу співпрацю та подальше врегулювання правовідносин між сторонами, а також належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з договорами. Позивач зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 14 червня 2024 року справу №903/114/24 призначено до розгляду на 16 серпня 2024 року на 10 год 00 хв. (а.с. 144).
Відповідно до відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя-член колегії Юрчук М.І. перебуває у відпустці у період 29 липня 2024 року по 30 серпня 2024 року включно.
У зв`язку із відпусткою судді-члена колегії Юрчука М.І., на підставі Службової записки головуючого судді по даній справі, розпорядженням керівника апарату суду від 15 серпня 2024 року за 01-05/673 призначено заміну судді-члена колегії в справі №903/114/24.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Саврій В.А.,       суддя Бучинська Г.Б..
Водночас від представника Відповідача до суду апеляційної інстанції через підсистему “Електронний суд” надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Саврій В.А.,       суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою Північно–західного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2024 року прийнято справу №903/114/24 до провадження у складі колегії суддів:      головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Саврій В.А., суддя Бучинська Г.Б.. Заяву Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №903/114/24 - задоволено. Забезпечено представнику Відповідача участь в судовому засіданні по справі №918/788/23, яке призначено на 16 серпня 2024 року о 10:00 год.     в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання від 16 січня  2024 року представник Позивача не з`явився. 
Відповідно до частини першої  статті 202 Господарського процесуального кодексу України       неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того,  суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1   статті 120 ГПК України, що вказує на те, що    ухвалою суду від 14 червня 2024 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.
Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.                         
В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, колегія суду наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
З огляду на усе вищеописане та те, що основною передумовою для відкладення є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за  відсутності представника Позивача, за наявними у матеріалах справи доказами.
В судовому засіданні від 16 серпня 2024 року, яке проведено в режимі відеоконференеції поза межами приміщення суду, представник Відповідача просив скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року в справі № 903/114/24 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Відповідача вказав, що пунктами 10.1 договорів № 202/22 та №203/22 сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 березня 2023 року, тобто сторонами узгоджено всі дії та порядок надання послуг і відповідно виникнення зобов`язань шляхом підписання єдиного письмового документа, а саме договору. Вказав, що жодного підтвердження того, що протягом встановленого законодавством шестимісячного строку, чи до встановленого Договором (31 березня 2023 року), Позивач приступив до виконання взятих на себе обов`язків по виготовленню щодо відведення земельних ділянок, немає.  Представник Відповідача вказав, що кожною із додаткових угод визначено новий період для виконання Позивачем землевпорядних робіт та  що  вказані додаткові угоди є самостійними, не пов`язані із договорами, оскільки кожна із них містить нові основні істотні умови, а саме - нову дату початку та строки виконання робіт. Крім того, представник Відповідача  вказав, що жодного рахунку-фактури починаючи з 26 вересня 2022 року і по даний час Позивачем для Відповідача  за виконані роботи виставлено не було. При цьому, представник зауважив, що строк виконання робіт відповідно до Договорів  встановлений сторонами до 31 березня 2023 року та що до зазначеного строку роботи, визначені в Договорах виконані не були, а відповідно і зобов`язання по оплаті невиконаних робіт не виникло. Таким чином, представник Відповідача вважає, що зобов`язання сторін припинилися в момент закінчення строку дії Договору, а саме 31 березня  2023 року. Щодо додаткового рішення, то представник Відповідача вказав, що не погоджується з заявою Позивача щодо можливого стягнення витрат на правову допомогу та вважає таке клопотання необґрунтованим та таким, що подане з порушенням норм процесуального права.
Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу Відповідача, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення та додаткове рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що    апеляційну скаргу Відповідача на рішення та додаткове рішення слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення та додаткове рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №202/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (надалі - Договір 1, а.с. 12-14).
          Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 Договору 1,  Позивач зобов`язався виконати Відповідачу роботи (послуги), зазначені в пункті 1.2 Договору 1 (виготовлення проектів землеустрою щодо відновлення земельних ділянок орієнтовною площею 2666,5 га згідно додатку №2 до цього Договору 1), а Відповідач  - прийняти і оплатити такі роботи (послуги).
          В силу дії пункту 2.2 Договору 1,  ціна Договору 1 по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок становить 1333250 грн, по твердих діючих на день підписання Договору 1, розцінках.
Пунктом 3.1 Договору 1 встановлено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. 
За пунктом 4.1 Договору 1 передбачено, що строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту отримання вихідних даних, закінчення - до березня 2023 року.
Згідно пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Договору 1 приймання-передача робіт (послуг) за Договором 1 оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) Позивач передає Відповідачу результати виконаних робіт (послуг) та два примірники Акта здачі- приймання виконаних робіт (наданих послуг). Відповідач зобов`язався протягом трьох робочих днів підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його Відповідачу або направити Відповідачу письмові зауваження до роботи (послуги).
У відповідності до підпункту 6.1.1 Договору 1, Відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи (послуги).
Згідно пункту 7.2 Договору 1 у разі затримки надання послуг або надання не в повному обсязі, заявлених Відповідачем, Позивач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиданих послуг за кожний день затримки. Дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця, декади, тощо). 
В пункті 10.1 Договору 1 сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 березня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.
У відповідності до пункту 10.3 Договору 1 реорганізація сторін Договору 1 не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору 1  та він зберігає свою чинність для їх правонаступників.
Також, між сторонами підписано Протокол погодження договірної ціни, який є додатком №1 до Договору 1 та є його невід`ємною частиною в силу дії пункту 11.1 Договору 1. Сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 1 333 250 грн. 
Додатком №2 Договору, який є також його невід`ємною частиною (пункт 11.1 Догоовру) сторони узгодили перелік документацій із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Цуманської ОТГ загальною площею 2666,5 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 1 333 250 грн. 
4 січня 2023 року між Позивачем та Відповідачем  підписано додаткову угоду №1 до Договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою  про те, що на підставі пункту 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 4 листопада 2022 року №962 “Про припинення Державне підприємство “Ківерцівське лісове господарство” та затвердження складу комісії”, наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 9 січня 2023 року №69 “Про затвердження передавального акту Державного підприємства “Ківерцівське лісове господарство” Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Ківерцівське лісове господарство”. Відповідно до пункту 3.1 Положення про Відповідача філія діє від імені ДСГП “Ліси України” та в його інтересах.
Таким чином, додатковою угодою №1 до Договору1  на виконання робіт (послуг) із землеустрою №202/22 від 26 вересня 2022 року сторони внесли зміни в договір, а саме змінили преамбулу Договору 1.
Також у пункт 4, 5 Додаткової угоди вказано, що всі інші умови Договору залишаються без змін. Дана Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами і є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови даної додаткової угоди застосовуються до 9 січня 2023 року.
30 березня 2023 року  між Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №2 до Договору 1, якою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1 Договору 1: строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення – 31 грудня 2023 року (пункт 4.1); Договір 1 набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30 грудня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 10.1).
Договір 1 з додатками та додаткові угоди до нього підписані сторонами та завірені печатками.
Крім того, 26 вересня 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №203/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (надалі – Договір 2; а.с 20-22).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 Договору 2 Позивач  зобов`язався виконати Відповідачу роботи (послуги): виготовлення проектів землеустрою щодо відновлення земельних ділянок орієнтовною площею 1447,3 га згідно додатку №2 до цього Договору 2, а Відповідач зобов`язався прийняти і оплатити такі роботи (послуги) за цінами, що визначені у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток №1).
Згідно з пунктом 2.2 Договору 2 ціна договору по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок становить 723 650 грн по твердих діючих на день підписання договору 2, розцінках.
Пунктом 3.1 Договору 2 узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. 
Відповідно до пункту 4.1 Договору 2 встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту отримання вихідних даних, закінчення - до березня 2023 року.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Договору 2, приймання-передача робіт (послуг) за Договором 2 оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) Позивач передає Відповідачу результати виконаних робіт (послуг) та два примірники акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Відповідач зобов`язався протягом трьох робочих днів підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його Позивачу або направити Позивачу письмові зауваження до роботи (послуги).
Згідно пункту 7.2 Договору 2, у разі затримки надання послуг або надання не в повному обсязі, заявлених Відповідачем, Позивач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиданих послуг за кожний день затримки. Дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця, декади, тощо). 
В пункті 10.1 Договору 2 сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 березня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.
Згідно пункту 10.3 Договору 2 реорганізація сторін Договору 2 не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору 2 та він зберігає свою чинність для їх правонаступників.
Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до Договору 2 та є його невід`ємною частиною (пункт 11.1) сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 723 650 грн. 
Додатком №2 Договору 2, який є також його невід`ємною частиною (пункт 11.1) сторони узгодили перелік документацій із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Олицької ОТГ загальною площею 1447,3 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 723 650 грн.
4 січня 2023 року між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду №1 до Договору  2 про те, що на підставі пункту 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 4 листопада 2022 року №962 “Про припинення Державне підприємство “Ківерцівське лісове господарство” та затвердження складу комісії”, наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 9 січня 2023 року №69 “Про затвердження передавального акту Державного підприємства “Ківерцівське лісове господарство” Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” є правонаступником є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Ківерцівське лісове господарство”. 
Отже, додатковою угодою №1 до Договору 2 сторони внесли зміни в Договір 2, а саме змінили преамбулу Договору 2. 
Також у пункті 4, 5 Додаткової угоди вказано, що всі інші умови Договору 2 залишаються без змін. Дана Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами і є невід`ємною частиною Договору 2. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови даної Додаткової угоди застосовуються до правовідносин між Позивачем та Відповідачем  з 9 січня 2023 року.
30 березня 2023 року між Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №2 до Договору 2. Даною угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1 Договору 2, а саме: строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення – 31 грудня 2023 року (пункт 4.1); Договір 2 набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30 грудня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 10.1).
Договір 2 з додатками та додаткові угоди до нього підписані сторонами та завірені печатками.
На виконання умов Договорів 1 та 2 Позивачем надало послуги з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Луцького району Волинської області на загальну суму 1 290 910 грн. 60 коп., що підтверджується наступними доказами: актом №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 11 949 грн 99 коп.; актом №2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 152 758 грн 80 коп.; актом №3 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 453 024 грн 00 коп.; актом №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 475 936 грн 91 коп.; актом №2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 159 280 грн 90 коп.; актом №3 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 37 456 грн 50 коп.; актом №4 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 503 грн 50 коп. (а.с. 28-34).
Зазначені акти здачі-приймання  робіт (наданих послуг) підписані директором Позивача та директором Відповідача та завірені їх печатками.
Акти здачі-приймання містять зауважень Відповідача щодо виконаних Позивачем  робіт. 
Позивач зазначає, що в порушення умов пункту 3.1 Договорів 1 та 2 Відповідачем не виконані свої зобов`язання щодо оплати робіт (наданих послуг) у визначені терміни, а саме: до 26 січня 2024 року. 
У зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем умов Договорів 1 та 2 Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права з позовом до Відповідача  про стягнення  1290910 грн 60 коп. заборгованості.

Згідно із      статтею 11 Цивільного кодексу України    підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
У відповідності до вимог статтей   525, 526 Цивільного кодексу України,    зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. 
Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Дослідивши зміст укладених між Позивачем та Відповідачем Договорів 1 та 2, колегія суду прийшла до висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.
Вказані Догови 1 та 2 є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173,   174, 175 Господарського кодексу України, статтей   11,      202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України   є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Згідно статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України   передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги Відповідача       у даній справі є стягнення заборгованості за Договорами 1 та 2. Відповідач заперечуючи проти стягнення заборгованості вказує про відсутність доказів, котрі б вказували на належне виконання Позивачем своїх зобов`язань по Договорах 1 та 2 – а саме відсутність виставлених рахунків на виконання умов Договорів 1 та 2, з приводу чого колегія суду зауважує наступне.
На виконання пунктів 3.1 Договорів 1 та 2 Позивачем виставлені, а Відповідачем підписані без будь-якого зауваження акти здачі приймання послуг, а саме: 
·          акт №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 11 949 грн 99 коп.; 
·          акт №2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 152 758 грн 80 коп.; 
·          акт №3 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 1 на суму 453 024 грн 00 коп.; 
·          акт №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 475 936 грн 91 коп.; 
·          акт №2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 159 280 грн 90 коп.;
·           акт №3 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 37 456 грн 50 коп.; 
·          акт №4 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16 січня 2024 року по Договору 2 на суму 503 грн 50 коп. (а.с. 28-34).
В актах здачі-приймання виконаних робіт по Договорах 1 та 2 від 16 січня 2024 року зазначено: Документації відповідають умовам договору, належним чином оформлені і передані Відповідачу. 
Відтак, даними доказами, підписаними сторонами підтверджуються обставини виконання Позивачем своїх зобов`язань по виготовленню проектів землеустрою. 
В той же час, що ж стосується покликання Відповідача в апеляційній скарзі на неотримання ним рахунків-фактури, то колегія суддів звертає його увагу на умови підписаних ним Договорів 1 та 2 та вищеописаних доказів (підписаних актів здачі-приймання виконаних робіт). 
Зокрема, пунктом 3.1 Договорів 1 та 2 узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.
В той же час пунктами 5.1 Договорів 1 та 2 визначено, що приймання-передача робіт за Договорами 1 та 2 оформляються актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується Сторонами. 
Заперечуючи позовні вимоги Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що станом на 31 березня 2023 року, Позивач взяті на себе обов`язки по виготовленню технічних документацій із землеустрою виконані не були, відповідно будь якого обов`язку по Договорах 1 та 2 у Відповідача не виникло. 31 березня 2023 року Договір 1 та 2 як не виконані припинили свою дію, та що додаткові угоди № 1 від 4 січня 2023 року є самостійними угодами, що передбачали новий відлік строків виконання робіт, і не можуть бути пов`язані із правами та обов`язками що були закріплені у Договорах №202/22, № 203/22. За доводами апелянта, 30 березня 2023 року між сторонами були укладені чергові договори - Додаткові угоди за № 2, якими знову ж таки встановлені строки виконання робіт — з моменту підписання кожної із додаткових угод і до 31 грудня 2023 року. З позиції скаржника якщо звернутись до положень пункту 7.2 розділу VII Відповідальність сторін, що є ідентичними у Договорах 1 та 2, із врахуванням затримки надання послуг, а точніше у зв`язку із їх ненаданням, то Позивач мав би  сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. При чому, дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця декади, тощо).
Згідно з статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові №910/9072/17 від 26 червня 2018 року, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. 
Відтак навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Поняття “строк дії договору” та “строк виконання зобов`язання” не є тотожними.
Сторони підписали Додаткові угоди №1 від 4 січня 2023 року та №2 від 30 березня 2023 року, які спрямовані на подальшу співпрацю та врегулювання правовідносин між сторонами, а також належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
Сам факт підписання сторонами додаткової угоди свідчить про намір сторін продовжувати виконання господарського зобов`язання, що на переконання колегії сду нівелює юридичне значення факту закінчення строку Договорів 1 та 2 за раніше досягнутими домовленостями.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Перелік цих підстав наведено у статтях 599- 601, 604- 609 Цивільного кодексу  України. 
Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. 
Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України. правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові №910/9072/17 від 26 червня 2018 року, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним.
Договір, який є обов`язковим для його сторін, містить в собі погоджені ними умови, на яких сторони домовилися реалізувати свої права та обов`язки, тобто виконати свою частину зобов`язання. Кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони.
Водночас зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом. Колегія суду наголошує, що таке невиконане зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення, та діяти на свій власний розсуд.
З огляду на зазначене колегія суду  відхиляє доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії укладених між сторонами Договорів 1 та 2 є неможливим виконання Відповідачем зобов`язань за цими Договорами 1 та 2 та їх прийняття Позивачем.
Окрім того, колегія суду відхиляє доводи апеляційної скарги Відповідача згідно яких, укладені сторонами Додаткові угоди є самостійними правочинами, а тому їх умови не можуть застосовуватися до даних договірних правовідносин, звертаючи увагу Відповідача та зміст Договорі та Додаткових угод, які підписані представником Відповідача та скріплені відтиском його печатки без будь-яких зауважень та застережень.
Пунктом 11.2 Договорів 1 та 2 визначено, що всі зміни, доповнення, уточнення, а так само розірвання даних Договорів 1 та 2  оформляються додатковими угодами і підписуються уповноваженими представниками Сторін.
Відповідно, усі укладені між Позивачем та Відповідачем Додаткові угоди містять пункт наступного змісту: дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, укладена у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін. 
Також, колегією суду  враховано відсутність будь яких звернень Відповідача до Позивача з відмовою від Договорів чи їх розірвання у зв`язку із закінчення строку їх дії.
Додаткові угоди до Договорів 1 та 2  є дійсними, сторонами не оскаржені.
Що ж стосується доводів апелянта стосовно гіпотетичного обов`язку Позивача сплатити Відповідачу пеню від суми ніби-то ненаданих послуг за кожен день затримки, то суд апеляційної інстанії не бере їх до уваги, адже в даній справі розглядається виключно обставини, що стосуються стягнення заборгованості за виконані за Договорами 1 та 2 роботи, а отже питання щодо стягнення з будь-якої зі сторін пені виходить за межі даного позов, а відтак не підлягає дослідженню в межах цієї господарської справи. У випадку, якщо Відповідач вважає існування відповідних обставини, останній не позбавлений права звернутися до господарського суду з відповідним позовом у загально встановленому порядку і там обгрнтувати підставність своїх доводів. 
Крім того, Відповідач в апеляційні скарзі зазначає, що звернення з таким позовом є передчасним, оскільки Позивачем, починаючи з 31 березня 2023 року, не було виставлено жодного рахунку-фактури за виконані роботи а ні Відповідачу, а ні Державному спеціалізованому господарському підприємству “Ліси України”, а тому  ніби-то відсутній  факт прострочення Відповідачем.
З приводу наведених доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №910/32579/15, від 22 травня 2018 року в справі №923/712/17, від 21 січня 2019 року в справі №925/2028/15, від 2 липня 2019 року в справі №918/537/18, від 29 серпня 2019 року у справі №905/2245/17, від 26 лютого 2020 року в справі №915/400/18, від 29 квітня 2020 року №915/641/19.
В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в даній справі розглядається спір виключно щодо стягнення заборгованості за Договорами 1 та 2 і що за такої позиції навіть подання самого позову щодо такого стягнення є достатнім для відповідного стягнення, адже в даній справі не вирішується питання стосовно стягнення штрафних санкцій, річних та інфляційних для стягнення котрих обов`язково необхідне встановлення часу з якого наступило прострочення та з котрого у сторони виникло право на відповідні нарахування. 
Також, колегія суду звертає увагу Відповідача, що в Договорах 1 та 2 та Додаткових угодах до цих договорів, а також в актах від 16 січня 2024 року здачі-приймання виконаних робіт до Договорів 1 та 2 (котрі підписані та скріплені відтиском печатки Відповідача)  зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих Відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури за умови існування іншим доказів на підтвердження виконаних робіт та їх вартості  не може бути безумовною підставою для відмови у позові з огляду на ніби-то ненастання через це строку оплати наданих послуг.
Відтак, відсутність рахунків-фактур, за наявності актів здачі-приймання виконаних робіт, також вказує про належне виконання Позивачем своїх зобов`язань по Договорах 1 та 2 щодо доведення до Відповідача вартості виконаних робіт та порядку із здачі.
Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя   статті 509 Цивільного кодексу України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).
В той же час, матеріали справи не містять доказів сплати за отримані послуги, що свідчить про те, що Відповідач розрахунок за отриману роботу не проведено.
Відтак, апеляційний господарський суд вважає позовні вимоги підставними та доведеними, а тому стягує з Відповідача на користь Позивача 1290910 грн 60 коп. заборгованості.
Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.
Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Що ж стосується апеляційної скарги Відповідача поданої на додаткове рішення від 8 травня 2024 року щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, то колегія суддів зауважує наступне.
22 квітня 2024 року через систему електронний суд від Позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №903/114/24, в якій Позивач просив ухвалити додаткове рішення у справі №903/114/24, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Ухвалою  Господарського суду Волинської області суду від 23 квітня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду, постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) сторін.
Додатковим рішенням від 8 травня 2024 року заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №903/114/24    задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначив,  що підготовка процесуальних документів Позивачем не потребувала значного часу чи необхідності вивчення певних нормативних актів. Крім того, апелянт зауважив, що всі документи в даній справі, подані Позивачем підписані безпосередньо керівником Позивача. 
Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;          розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (аналогічна правова позиція наведена в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі   статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:    у разі задоволення позову - на відповідача;    у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій  статті 129 Господарського процесуального кодексу України          визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої    статті 129 Господарського процесуального кодексу України          під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;    чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;    поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої    статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої       статті 126 Господарського процесуального кодексу України          суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста      статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129                      Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21.
На підтвердження понесення Позивачем судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі представником Позивача надано докази, а саме: договір про надання правничої допомоги №06 від 17 січня 2024 року;    акт від 19 квітня 2024 року про надання послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги №06 від 17 січня 2024 року на суму 3000 грн.
З даних доказів вбачається, що 17 січня 2024 року між Позивачем та  Адвокатським бюро Марії Федорчук (бюро) укладено договір про надання правничої допомоги №06 (надалі - Договір 3). 
Відповідно до пункту 1.1 Договору 3,   предметом цього Договору 3 є надання бюро правової допомоги Позивачу у господарській справі. Для цього Позивач доручає, а бюро бере на себе зобов`язання: підготувати позовну заяву щодо стягнення дебіторської заборгованості по договору про надання послуг з метою подання останньої в Господарський суд Волинської області; здійснювати консультаційний супровід даної справи в господарських судах усіх інстанцій; за необхідності, готувати інші процесуально-судові документи по даній справі в господарських судах усіх інстанцій.
Згідно із пунктом 4.1    Договору    3, за результатами надання бюро правової допомоги складається акт, що    підписується представниками кожної зі сторін. Розмір вартості наданих послуг визначається за взаємною згодою сторін. В акті вказується обсяг наданих бюро послуг та їх вартість. Акт надсилається клієнту бюро поштою або електронною поштою.
Договір 3 підписаний директором Позивача та керуючим бюро Федорчук Марією, завірений печатками сторін.
19 квітня 2024 року між сторонами було підписано акт про надання послуг відповідно до Договору 3.
Згідно вказано акту Позивач та Адвокатське бюро Марії Федорчук, склали акт про те, що відповідно до умов Договору 3  бюро надало Позивачу наступні юридичні послуги у справі №903/114/24: 
·          з`ясування фактичних обставин справи, вивчення наданих документів, підготовка позовної заяви, підготовка відповіді на відзив, витрачено 3 год. часу (вартість однієї години роботи складає 1000 грн) – 3000 грн. 
Послуги надані у повному обсязі. Претензій Позивача до бюро щодо якості наданих послуг відсутні. Вартість наданих послуг становить 3000 грн.
Твердження апелянта, що жодна із робіт по даній справі адвокатом не вчинялася, оскільки всі процесуальні документи від імені Позивача підписані його директором (Ірза І.), колегія суддів відхиляє, оскільки підписання позовної заяви, заперечень та заяви про розподіл судових витрат у справі № 903/114/24 директором не спростовує обставин надання адвокатом правової допомоги щодо підготовки таких документів, що і було відображено у акті.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 28 грудня 2019 року у справі № 924/122/19.
Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що Відповідач не висловив будь-яких заперечень щодо співмірності заявлених до стягнення судових витрат під час розгляду судом першої інстанції заяви Позивача про ухвалення додаткового судового рішення.
За частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу    України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі       статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року. Так, у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Дослідивши акт наданих послуг в розрізі детального опису виконаних робіт, приймаючи до уваги задоволення місцевим господарським судом позовних вимог в повному обсязі, колегія суду  прийшла до висновку про задовольнити заяви Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача і розмірі 3000 грн.
З урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в правому полі дії частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України,  суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Дане судове рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.
Відповідно приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд залишає і додаткове рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо рішення та додаткового  рішення, безпідставними, документально необґрунтованими, та відхиляються з підстав, вказаних вище в даній постанові. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції та при винесенні додаткового рішення, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішення та додаткового рішення, відповідно, колегія суддів залишає судові рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача, згідно   статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу    Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від       12 квітня 2024 року в справі № 903/114/24 - залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 8 травня 2024 року в справі № 903/114/24 - залишити без задоволення.    
3. Рішення Господарського суду Волинської області від 12 квітня 2024 року в справі №903/114/24       - залишитии без змін.
4. Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 8 травня 2024 року в справі № 903/114/24 - залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
6. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
7. Справу №903/114/24 повернути Господарському суду Волинської    області.
Повний текст постанови виготовлено 20 серпня 2024 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.