ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року	Львів	Справа № 380/1392/24 пров. № А/857/9235/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                          Гінди О.М., Гудима Л.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року   у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до   Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп»   про стягнення податкового боргу,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Костецький Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 13 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» (далі – ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп»), в якому просило стягнути з відповідача до бюджету кошти з рахунків у банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в розмірі 156 496,26 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» обліковується податковий борг за період з 11.07.2023  по 10.01.2024 у загальному розмірі 156 496,26 грн, а саме: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 25 848,00 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості - 60 757,34 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 32 160,02 грн; земельному податку з юридичних осіб - 8 855,00 грн; орендній платі з юридичних осіб - 28875,9 грн. Вказує, що відповідачем самостійно у встановлені законом терміни суми узгоджених грошових зобов`язань сплачені не були, тому наявні підстави про стягнення податкового боргу в судовому порядку. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року       адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з «Будівельно інвестиційної компанії «Рубікон груп» до бюджету грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах обслуговуючих такого платника податків та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в сумі 156   496  грн. 26 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума податкового боргу відповідача підтверджується також наявними в матеріалах справи довідкою про податкову заборгованість за період з 11.07.2023  по 10.01.2024 від 11.01.2023 № 483/5/13-01-13-02-12 та податковою вимогою форми «Ю» від 27.03.2023 № 0000023-1302-1301, яка надіслана відповідачу, актом про результати камеральної перевірки щодо неподання/несвоєчасного подання податкової звітності від 10.07.2023 № 18039/13-01-04-07/40116861, актом камеральної перевірки від 12.10.2023 № 25330/13-01-04-07/40116861. Доказів вжиття заходів щодо погашення податкової заборгованості в сумі 156 496,26 грн відповідач до суду не подав. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області       про стягнення з ТзОВ «Будівельно інвестиційна компанія «Рубікон груп» грошових коштів за податковим боргом підлягають задоволенню повністю, а саме з рахунків відповідача у банках та інших фінансових установах обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів необхідно стягнути до бюджету грошові кошти в сумі 156 496, 26 грн в рахунок погашення податкового боргу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач подав до суду копію податкової вимоги від 27.03.2023 № 0000023-1302-1301 та копію детального розрахунку податкового боргу до такої податкової вимоги, згідно яких сума податкового боргу становила 1 905 834,96 грн. Вказує, що в документах, поданих позивачем і які були взяті до уваги судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення щодо підтвердження розміру та наявності податкового боргу за період з 11.07.2023 по 10.01.2024 зазначені інші суми грошових зобов`язань по ПДВ, податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, земельному податку з юридичної особи, орендній платі з юридичної особи. Зауважує, що надіслана податкова вимога датована 27.03.2023, тому не є належним підтвердженням існування у ТзОВ «БІК «Рубікон Груп» податкового боргу саме у сумі 156 496, 26 грн, який утворився у період з 11.07.2023 по 10.01.2024. Звертає увагу на те, що на підставі вищевказаної податкової вимоги від 27.03.2023 № 0000023-1302-1301 рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 380/19966/23 з відповідача вже було стягнуто податковий борг.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідні грошові зобов`язання є узгодженими, що є достатньою підставою для висновку про обґрунтованість підстав для стягнення податкового боргу.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, податковий борг ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» за період з 11.07.2023  по 10.01.2024  становить 156 496,26 грн, а саме по: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 25 848,00 грн, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості - 60 757,34 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 32 160,02 грн; земельному податку з юридичних осіб - 8 855,00 грн; орендній платі з юридичних осіб - 28875,9 грн.
Заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 25 848,00 грн виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.11.2023 № 25992/13-01-04-07 у розмірі 24 828,00 грн; податкового повідомлення-рішення від 20.07.2023 р. № 16908/13-01-04-07 у розмірі 1020,00 грн.
Заборгованість податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості - 60 757,34 грн виникла на підставі розрахунку у частині об`єктів житлової нерухомості (додаток 1 до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № 9028358209 від 18.02.2023) у розмірі 60 757,34 грн (30 378,67 х 2 місяці).
Заборгованість податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 43 143,75 грн виникла на підставі розрахунку у частині об`єктів нежитлової нерухомості (додаток 1 до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № 9028358210 від 18.02.2023) у розмірі 32 160,02 грн (16 080,01 х 2 місяці).
Заборгованість по земельному податку з юридичних осіб - 8 855,00 грнвиникла на підставі податкового розрахунку земельного податку № 9029239937 від 20.02.2023 у розмірі 8 855 грн.
Заборгованість по орендній платі з юридичних осіб - 28 875,9 грн виникла на підставі податкового розрахунку земельного податку № 9028937323 від 20.02.2023 у розмірі 28875,9 грн.
Вказана сума заборгованості відповідача підтверджується також наявними в матеріалах справи довідкою про податкову заборгованість за період з 11.07.2023 по 10.01.2024 від 11.01.2023 № 483/5/13-01-13-02-12, актом про результати камеральної перевірки щодо неподання/несвоєчасного подання податкової звітності від 10.07.2023 № 18039/13-01-04-07/40116861, актом камеральної перевірки від 12.10.2023 № 25330/13-01-04-07/40116861.
На адресу відповідача було надіслано податкову вимогу від 27.03.2023  № 0000023-1302-1301.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Також, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У підпункті 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Водночас, згідно із пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Із матеріалів справи слідує, що податковий борг ТзОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» за період з 11.07.2023  по 10.01.2024  становить 156 496,26 грн, а саме по: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 25 848,00 грн, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості - 60 757,34 грн; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 32 160,02 грн; земельному податку з юридичних осіб - 8 855,00 грн; орендній платі з юридичних осіб - 28875,9 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач подав податкову декларацію із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості № 9028358209 від 18.02.2023, а також податкову декларацію із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для юридичних осіб, які є власниками нежитлової нерухомості № 9028358210 від 18.02.2023, у яких визначив податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для юридичних осіб, які є власниками житлової та нежитлової нерухомості, який не сплатив у вказаний вище строк.
Крім того, відповідач подав податковий розрахунок земельного податку № 9029239937 від 20.02.2023 та податковий розрахунок земельного податку № 9028937323 від 20.02.2023, у яких визначив грошове зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб та грошове зобов`язання із орендної плати з юридичних осіб, які не сплатив у визначений законодавством строк.
Вказані обставини відповідач не заперечує.
Таким чином, податкові зобов`язання відповідача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для юридичних осіб, які є власниками житлової та нежитлової нерухомості, згідно з вищезазначеними деклараціями,   відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, є узгодженими з моменту подання таких декларацій.
Стосовно суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 25 848,00 грн, то вона виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.11.2023  № 25992/13-01-04-07 у розмірі 24 828,00 грн та  податкового повідомлення-рішення від 20.07.2023 № 16908/13-01-04-07 у розмірі 1020,00 грн, які надсилались відповідачу, і які відповідач отримав відповідно 27.11.2023 року (а.с.12), 07.08.2023 року (а.с. 11).
У кожному із вказаних податкових повідомлень-рішень зазначено, що визначений цим рішенням штраф, платник податків має сплати протягом 10 днів з моменту отримання відповідного податкового повідомлення   рішення.
Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач протягом 10 днів з моменту отримання відповідних податкових повідомлень-рішень, визначені податкові зобов`язання та штрафні санкції не сплатив, отже, податкове зобов`язання та штрафні санкції в сумі 25848,00 грн є узгодженим.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем не було оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку, тому грошові зобов`язання визначені ними, вважаються узгодженими.
За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом
Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначенийпунктом 102.4статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із пунктом 59.3-59.5 статті 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу виставлялась та була надіслана податкова вимога від 27.03.2023 № 0000023-1302-1301, яку відповідач отримав 07.04.2023 року (а.с.30-31).
Доводи скаржника про те, що надіслана податкова вимога датована 27.03.2023, тому не є належним підтвердженням існування у ТзОВ «БІК «Рубікон Груп» податкового боргу саме у сумі 156 496, 26 грн, який утворився у період з 11.07.2023 по 10.01.2024, є необгрунтованими, оскільки у даному випадку після направлення податкової вимоги від 27.03.2023 сума податкового боргу позивача збільшилась і не була погашена в повному обсязі, тому  відповідно до пункту 59.5 ст. 59 ПК України нова податкова вимога податковим органом не надсилалась.
Також необгрунтованим є посилання скаржника на справу № 380/19966/23, в якій надсилалась податкова вимога від 27.03.2023 № 0000023-1302-1301, оскільки предмет спору у цій справі є відмінним від предмету спору у справі, що розглядається, та стосується стягнення податкового боргу за попередній період, зокрема, станом на 10.07.2023.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 380/19966/23, залишеним без змін постановю Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024, яке набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «РУБІКОН ГРУП» до бюджету кошти з рахунків у банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків, а також з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в розмірі 1   717 208 грн 05 коп.
Отже, з наявних в матеріалах справи слідує, що позивач належним чином надіслав відповідачу для узгодження податкову вимогу.
Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу 156 496, 26 грн, який утворився у період з 11.07.2023 по 10.01.2024, в добровільному порядку відповідачем не сплачена. 
Тобто, оскільки встановлено порушення відповідачем вищезазначених норм Податкового кодексу України, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання.
Виходячи з норм ст. 95 ПК України, податкова заборгованість платників податків стягується контролюючим органом на підставі рішення суду шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та з рахунків платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та за рахунок реалізації майна платника податків, що перебуває у податковій заставі; стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків. При цьому, право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу з платника податків виникає у контролюючого органу через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
Під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідач доказів сплати податкового боргу не надав, також не подав заперечень щодо його наявності та розміру, доводи позивача не спростував.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом стягнення  ТзОВ  «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» до бюджету грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах обслуговуючих такого платника податків та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в сумі 156    496 грн 26 коп.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року   у справі № 380/1392/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим