Справа № 307/3900/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       23 липня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів : Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2023 року у складі судді Бряник М.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину за законом обов`язкової частки у спадщині,-
в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тячівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину за законом обов`язкової частки у спадщині.
Позов мотивовано тим, що позивач являється сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказував, що на день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яке складається з: права власності (1/1 частка) на земельну ділянку площею 0,9501 га., розташованої за адресою: Чернятинська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області, з кадастровим номером 2621687000:02:001:0164; речового права, а саме права на оренду вищевказаної земельної ділянки за договором оренди землі №892 від 15.10.2019, укладеного з дочірнім підприємством «Обрій» строком на 10 років.
Зазначав, що після смерті батька в межах шестимісячного строку, позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 
За час життя ОСОБА_4 склав заповіт на користь своєї дружини – відповідачки ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину.
Вказував, що спадкову справу за померлим ОСОБА_4 заведено Тячівською державною нотаріальною конторою.
Посилаючись на наявність у ОСОБА_1 згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , статусу пенсіонера, позивач вказував, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 №1-рп/2014, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», останній вважається непрацездатним, а відтак має право на обов`язкову частку спадкового майна в порядку ст.1241 ЦК України. Однак, 29.06.2022 Тячівською державною нотаріальною конторою в задоволенні заяви від 22.06.2022 щодо видачі свідоцтва про праву на спадщину, позивачу було відмовлено. 
За наведених обставин позивач просив визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом в обов`язковій частці розміром частки у спадщині за померлим ОСОБА_4 .
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та безпідставно відмовив у заявленому позові. Зазначає, що нотаріусом було неправомірно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки останній на момент відмови був непрацездатною особою, а тому вважає, що такий статус особи необхідно враховувати на момент звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, а не тільки на момент її відкриття. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2023 року головуючим суддею було визначено суддю Готру Т.Ю.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 травня 2023 року провадження у справі відкрито, а ухвалою цього ж суду від 11 травня 2023 року справу призначено до розгляду.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2023 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Куштан Б.П., суддів Фазикош Г.В., Мацунича М.В.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залучено до участі в справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як правонаступника відповідача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26 березня 2024 року суддю ОСОБА_6 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2024 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року колегією суддів у складі головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В. справу, судове засідання у якій попереднім складом суду було призначено на 30 квітня 2024 року, прийнято до свого провадження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тячівська державна нотаріальна контора про дату, час та місце розгляду належним чином повідомлена, уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила та про причини неявки не повідомила.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2022 року, виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2022 року, виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що позивач ОСОБА_1 являється сином померлого ОСОБА_4 (а.с.10).
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 20 липня 1999 року, вбачається, що останньою 21 лютого 2008 року укладено шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.65 зворот).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом.

18 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ракитянського В.А. із заявою про прийняття спадщини відповідно до закону (а.с.9).
Водночас 15 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідно до заповіту (а.с.63).
Зі змісту заповіту, складеного 04 червня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та засвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф., вбачається, що останній заповів дружині – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що спадкодавець матиме право і що буде належати йому на момент смерті (а.с.64).
15 лютого 2022 року Тячівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за №55/2022 (а.с.62).
22 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що він є спадкоємцем першої черги, а саме відноситься до категорії повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, а тому відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. В додатках до заяви зазначено серед іншого, копію пенсійного посвідчення (а.с.13).
Згідно з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 29 вересня 2020 року Пенсійним фондом України, вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років, довічно (а.с. 12).
На вищевказану заяву державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф. було повідомлено позивача, що відповідно до вимог чинного законодавства непрацездатними вважаються особи, що досягли загального пенсійного віку відповідно до чинного на день відкриття спадщини пенсійного законодавства, та інваліди І, ІІ, ІІІ груп незалежно від того, чи була їм призначена пенсія. Звернуто увагу на те, що непрацездатними вважаються чоловіки 60 років.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що у зв`язку з відмовою Тячівською державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права на спадщину за законом в обов`язковій частці у розмірі 1/2 частки у спадщині за померлим ОСОБА_4 .
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не дивлячись на беззаперечну наявність у позивача статусу непрацездатної особи, враховуючи законодавчі зміни, які відбулися внаслідок набрання чинності Закону України №2040-ІХ від 15 лютого 2022 року, у частині визначення терміну непрацездатних осіб, у нього станом на 01 вересня 2021 року (відкриття спадщини) не виникало права на обов`язкову частку відповідно до положень ст.1241 ЦК України, та нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1-2 статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . В цей день була відкрита спадщина.
Відповідно до пункту 5.6. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом МЮУ №296/5 від 22 лютого 2012 року - коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.
Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частини четвертої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абзацу 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
При цьому, висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями "непрацездатних" дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить.
Згідно з абз. 17 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Так, судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач не досягнув встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.
Колегія суддів звертає увагу, що на час виникнення спірних правовідносин, Верховним Судом у своїх постановах від 24 квітня 2020 року у справі №637/50/18 (провадження №61-45563св18), 27 травня 2020 року у справі №382/1832/17 (провадження №61-47147св18), від 16 січня 2019 року у справі №208/9389/15-ц (провадження №61-32940св18), від 23 жовтня 2019 року у справі №285/2298/16-ц (провадження №61-28747св18) та від 26 вересня 2019 року в справі №303/674/17 (провадження №61-29481св18), зокрема на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, неодноразово було викладено висновок про те, що сам по собі факт отримання позивачем пенсії не свідчить про те, що він досяг пенсійного віку, тобто, про його непрацездатність у розумінні статті 1241 ЦК України як особи, що має право на обов`язкову частку у спадщині, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Таким чином, у позивача не виникало право на обов`язкову частку у спадщині за померлим ОСОБА_1 станом на час її відкриття.
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, державний нотаріус діяла у відповідності до вимог законодавства України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, та правомірно відмовила у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки у позивача на час відкриття спадщини не виникало право на її обов`язкову частку відповідно до положень ст.1241 ЦК України. 
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Виходячи з наведеного та керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 02 серпня 2024 року 

Головуючий: 

Судді: