ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2024 року	Львів	Справа № 460/17261/23 пров. № А/857/4319/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року (головуючий суддя: Поліщук О.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,–
встановив:
ОСОБА_1 , 18.07.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 023637 від 16.05.2023, № 023638 від 16.05.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки не є суб`єктом господарювання, а транспортний засіб, який був зупинений з метою перевірки, переданий ним для користування іншій особі. Зауважив, що посадовими особами відповідача проведено дві ідентичні перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та складено два акти про ті ж самі порушення вимог закону та винесено органом контролю дві постанови про застосування до однієї і тієї ж особи адміністративно-господарського штрафу за ті ж самі порушення вимог закону. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 023637 від 16.05.2023. Визнано протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 023638 від 16.05.2023. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у виді судового збору в сумі 2147,20 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 3000,00 грн.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що позивачем, як фізичною особою була надана послуга з перевезення вантажів, ця дія поширюється на правовідносини, що діють у сфері засад організації та діяльності автомобільного транспорту. Та обставина, що певна особа не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє її можливості здійснювати перевезення вантажів.
Враховуючи положення Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє його від відповідальності. Надана водієм під час перевірки ТТН № 20 від 10.04.2023 підтверджує факт перевезення вантажу саме позивачем та його статус автомобільного перевізника.
Позивач, 20.05.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин позивач не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом, а тому не є суб`єктом господарювання та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, у тому числі, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до направлення на рейдову перевірку від 07.04.2023 № 015722 контролюючими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті на 137 км автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів  було проведено перевірку транспортного засобу марки «DAF», з номерним знаком НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , щодо дотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».
За результатами перевірки посадовими особами складено акт № 355742 від 10.04.2023, відповідно до якого виявлено наступне порушення: відсутність особистої картки водія до цифрового тахографа, роздруківки режимів праці та відпочинку водія на паперовому носії за 10.04.2023.
Того ж дня, відповідно до акту № 355781 від 10.04.2023 на 267 км+100 автодороги М-06 Київ-Чоп контролюючими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу марки «DAF», з номерним знаком НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , щодо дотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».
Під час перевірки виявлено порушення статті 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 6.1 наказу МТЗУ від 07.06.2010, пункту 3.3 наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010, а саме: внутрішні перевезення вантажу згідно ТТН № 20 від 10.04.2023 виконувались транспортним засобом, який обладнаний діючим та повіреним цифровим тахографом, у водія якого відсутня особиста картка водія, роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 10.04.2023.
Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області 16.05.2023  за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанови № 023638 та № 023637 про застосування до адміністративно-господарського штрафу за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000 грн по кожній постанові.
Не погодившись із постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05 квітня 2001 року.
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Частиною першою статті 34 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, перелік документів, наведений у статті 48 Закону № 2344-III, не є вичерпним.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення № 340.
Пунктом 1.5 Положення № 340 визначено, що тахограф - це обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Згідно з пунктом 6.1. Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385).
Згідно з підпунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Відповідно до вказаного підпункту Інструкції № 385 до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в даному випадку, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
У свою чергу, згідно із пунктами 3.5, 3.6. Інструкції № 385, на перевізників покладено обов`язок забезпечувати водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).
Також, саме перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) (994_016); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній  пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у від 25.07.2024 у справі № 440/2334/23.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не пред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених  статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
При цьому, Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт № 355742 від 10.04.2023 та акт № 355781 від 10.04.2023 відповідно до яких виявлено порушення щодо перевезення вантажу за відсутності документів визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний засіб», а саме: особиста картка водія до цифрового тахографа, роздруківка режимів праці та відпочинку водія на паперовому носії за 10.04.2023.
Тобто, під час перевірки у водія була відсутня роздруківка даних роботи тахографа за 10 квітня 2023 року (день перевірки), яка, відповідно до статті 48 Закону № 2344-III та підпункту 3.3. Інструкції № 385, повинна бути у водія.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344-III документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є ТТН.
Згідно із пунктом 11.1 розділу 11 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Матеріали справи містять ТТН на вантаж № 20 від 10.04.2023, автомобільним перевізником якого визначено позивача – ОСОБА_1 (а. с. 57 зворот).
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, оскільки позивач, як автомобільний перевізник не дотримався обов`язку здійснення контролю за роботою водіїв транспортних засобів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність накладення на нього адміністративно - господарських штрафів. 
Натомість, покликання позивача, що під час перевірки, водієм транспортного засобу марки «DAF» з номерним знаком НОМЕР_1 був ОСОБА_2 , не спростовує ту обставини, що позивач є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.
Щодо покликання позивача, що він не зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду  на таке.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; 
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. ст. 39 48 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, зокрема фізична особа, яка здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно ТТН на вантаж № 20 від 10.04.2023, автомобільним перевізником визначено позивача – ОСОБА_1 (а. с. 57 зворот)
Так, згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не розмежовується, які саме повинні бути перевезення вантажу, зокрема на договірних умовах чи для власних потреб, для застосовування адміністративно-господарських штрафів.
На думку суду апеляційної інстанції, та обставина, що певна особа не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє її можливості бути автомобільним перевізником.
Отже, враховуючи положення Закону № 2344-ІІІ, оскільки автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а тому відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє його від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Крім цього, надана водієм під час перевірки ТТН № 20 від 10.04.2023 підтверджує факт перевезення вантажу саме позивачем та його статус автомобільного перевізника.
Щодо покликання позивача, яке взято до уваги судом першої інстанції, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідачем порушено конституційний принцип: «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» (ст. 61 Конституції України), то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, імперативними приписами ч. 4 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що при вчиненні автомобільним перевізником двох або більше правопорушень, адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт накладається за кожне правопорушення окремо.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на помилкове покликання судом першої інстанції на застосування до спірних правовідносин висновків викладених у постанові Верховного Суду у справі № 280/2150/23 від 21 грудня 2023 року, з огляду на те, що обставини у цій справі та справі № 460/17261/23 є відмінними. Оскільки, у справі № 280/2150/23, автомобільного перевізника під час розгляду справи органом контролю було встановлено виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, натомість у справі № 460/17261/23 автомобільного перевізника встановлено на підставі ТТН на вантаж № 20 від 10.04.2023.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів є правомірними, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору за рахунок бюджетних асигнувань, то суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки оскаржувані постанови є законним та обґрунтованим, а тому підстави для стягнення судових витрат на користь позивача, відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 460/17261/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін