УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 489/3930/20
провадження № 61-11601ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2024 року 
у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2020 року, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей,
ВСТАНОВИВ:
Судовим наказом від 03 вересня 2020 року, який виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2020 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а після цього на утримання ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 
її повноліття.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 23 квітня 2024 року заявнику стало відомо, що 31 серпня 2020 року його діти ОСОБА_4 та 
ОСОБА_3 перетнули державний кордон України, на момент видачі вищевказаного судового наказу не знаходились на території України та не проживали з матір`ю за місцем її реєстрації.
Посилаючись на те що вказані обставини мають істотне значення для справи та існували на час її розгляду, проте не були і не могли бути відомі як суду так і ОСОБА_1 , заявник просив суд задовольнити його заяву.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2024 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 вересня 
2020 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, а тому не можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2024 року скасовано, а провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від       03 вересня 2020 року закрито.
Закриваючи провадження, суд апеляційної інстанції зазначив, що судовий наказ набрав законної сили 03 вересня 2020 року, однак із заявою про перегляд вказаного судового наказу ОСОБА_1 звернувся 10 травня 2024 року, тобто із пропуском трирічного строку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України.
Наслідком пропуску строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеного частиною третьою статті 424 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження за нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 2-3923/11). Натомість ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2024 року помилково прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, поданої поза межами трирічного строку, та у подальшому розглянуто по суті з постановленням оскаржуваної ухвали, тоді як у відкритті провадження необхідно було відмовити.
14 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бреус С. М. через підсистему «Електронний Суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 
2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу.
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.
Вимоги вказаної ухвали заявником виконанні.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди порушили норми процесуального права та необґрунтовано застосували статтю 424 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
Відповідно до частини третьої статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Отже, недотримання умови щодо подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.
Вказаний строк є присічним і поновленню не підлягає.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду 
від 30 січня 2020 року у справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 753/11003/13-ц.
Суд апеляційної інстанції встановив, що судовий наказ набрав законної сили 03 вересня 2020 року, однак із заявою про перегляд вказаного судового наказу ОСОБА_1 звернувся 10 травня 2024 року, тобто із пропуском трирічного строку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України.
Суд правильно зазначив, що трирічний строк на подання заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами сплив 03 вересня 2023 року і в силу закону не може бути поновлений.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. 
Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру 
(рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»). 
Наслідком пропуску строку на подання заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеного частиною третьою статті 424 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 
від 09 січня 2020 року у справі № 2-3923/11.
Апеляційний суд правильно закрив проводження у цій справі та зазначив, що суд першої інстанції помилково прийняв заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, подану поза межами трирічного строку, та у подальшому розглянув по суті з постановленням ухвали про відмову, тоді як у відкритті провадження необхідно було відмовити.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2020 року, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              В. М. Ігнатенко
                                                                                                     А. С. Олійник
                                                                                                     І. М. Фаловська