ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року	Львів	Справа № 460/1728/24 пров. № А/857/12742/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові   апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року   у справі № 460/1728/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення  	м. Рівне	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Недашківська К.М.	
дата складання повного тексту рішення	18 квітня 2024 року	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просив суд:                                                                                                                                                                                                                                                                                                 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у грудні 2015 року, січні-грудні 2016 року згідно положень ч.3 ст 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 грудня по 31 грудня 2015 року та з 01 січня по 31 грудня 2016 року із застосуванням ст.133 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до якої посадовий оклад судді місцевого суду встановлений у розмірі 15-ть мінімальних заробітних плат. Надбавка за вислугу років становить 80 відсотків. Врахувати фактично виплачені суми за вказаний період;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області по нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до положень розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ зі змінами пункту 25 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, з 01 січня 2020 року по 19 лютого 2020 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці:
за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, виходячи із 15-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як посадового окладу;
з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, виходячи з 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як посадового окладу;
за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, виходячи із 25-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як посадового окладу;
за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи із 30-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як посадового окладу;
з надбавкою за вислугу років в розмірі 80 відсотків. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року   у справі № 460/1728/24 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до рішень Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 та від 18.02.2020 №2-р/2020. Однак, відповідач не здійснює перерахунок довічного утримання відповідно до вимог законодавства з 01 січня 2015 року по 19 лютого 2020 року у належному розмірі.
Відповідач  своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
         Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Рішення Конституційного Суду України №11-рп/2018 від 04.12.2018 на спірні правовідносини до 04.12.2018 не може вплинути, оскільки правовідносини за цей період щодо виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці виникли до прийняття такого рішення.
Відповідно, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області сформувало довідку №1 від 04.01.2019 про суддівську винагороду працюючого судді станом на 04.12.2018, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.
На підставі даної довідки посадовий оклад працюючого судді становить 26430 грн, тобто 15 прожиткових мінімумів працездатної особи (1762 грн).
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 22.01.2019 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідками №1 від 04.01.2019.
Таким чином, відповідачем здійснений перерахунок щомісячного довічного утримання позивача відповідно до вимог законодавства.
Крім того, суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 на спірні правовідносини до 18.02.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини за цей період щодо виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці виникли до прийняття такого рішення.
За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20, у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі, обчисленому згідно з положеннями Закону №2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.01.2022 у справі №460/6101/21 (набрало законної сили 02.06.2022), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Рівненській області від 02.03.2020 №62, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Тобто, судовим рішенням захищено право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020 після прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020, з розрахунку окладу працюючого судді в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (2102 грн х 30 = 63060 грн).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 27.11.2015 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Судовим рішенням Дубенського міськрайонного суду у справі №559/3137/15-а від 12.01.2016 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дубенському районі Рівненської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 27.11.2015, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи більше 35 років.
На виконання рішення суду №559/3137/15, призначено довічне грошове утримання ОСОБА_1 в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді (протокол 279 від 31.03.2016).
16.02.2017 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №25 від 06.02.2017, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 01.12.2016 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становила 28800,00 грн.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 20.02.2017 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідкою №25 від 06.02.2017.
19.11.2018 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №134 від 14.11.2018, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 01.01.2018 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становила 31716,00 грн.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 20.11.2018 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідкою №134 від 14.11.2018.
09.01.2019 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №1 від 04.01.2019, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 04.12.2018 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 47574,00 грн.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 22.01.2019 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідками №1 від 04.01.2019.
15.02.2019 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №48 від 12.02.2019, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 01.01.2019 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 51867,00 грн.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 21.02.2019 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідками №48 від 12.02.2019.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.01.2022 у справі №460/6101/21 (набрало законної сили 02.06.2022), позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Рівненській області від 02.03.2020 №62. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Рівненській області від 02.03.2020 №62, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
18.08.2022 Головним управлінням на виконання рішення суду проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 19.02.2020 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Рівненській області від 02.03.2020 №62.
Позивач вважає, що відповідно до рішень Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 та від 18.02.2020 №2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 - в розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат, з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 15-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 25-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01.01.2020 по 19.02.2020 – 30-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2102 грн).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо неперерахуванням щомісячного довічного грошового утримання у вказаних розмірах, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами частини третьої статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (в первинній редакції) посадовий оклад судді місцевого суду встановлювався у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджувався поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.
З урахуванням змін, внесених до частини третьої цієї   статті, Законом України «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №716-VII від 19.12.2013, посадовий оклад судді місцевого суду встановлювався у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджувався поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.
Згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»   №76-VIII від 28.12.2014 з частини третьої статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 виключено положення, яке з 1 січня 2015 року встановлювало посадовий оклад судді місцевого суду в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.
Таким чином, посадовий оклад судді місцевого суду залишався на рівні - 10 мінімальних заробітних плат.
Посадовий оклад судді місцевого суду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат було закріплено і в частині третій статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 після викладення його у новій редакції Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015.
Судовим рішенням Дубенського міськрайонного суду у справі №559/3137/15-а від 12.01.2016 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дубенському районі Рівненської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 27.11.2015, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи більше 35 років.
На виконання рішення суду №559/3137/15, призначено довічне грошове утримання ОСОБА_1 в розмірі 90% заробітної плати працюючого судді (протокол 279 від 31.03.2016), зокрема з розрахунку окладу   на рівні 13780 грн (1378 грн - розмір мінімальної заробітної плати станом на листопад 2015 року х 10).
За наведеного ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне утримання в розмірі 22323,60 грн, що відповідає вимогам законодавства на момент призначення.
При цьому 01 січня 2017 року набрав чинності     Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), за змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим     Законом     не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.
22 липня 2018 року набрав чинності     Закон України від 15 травня 2018 року №2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» (далі - Закон № 2415-VIII), яким абзац другий пункту     3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII викладено в новій редакції, відповідно до якої до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Таким чином, за загальним правилом дії норм права в часі, у зв`язку з набранням чинності     Законом №1774-VIII, яким заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим     Законом, положення     статті 133 Закону     №2453-VІ щодо обчислення суддівської винагороди у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягали.
До того ж у зв`язку з набранням чинності     Законом №2415-VIII, яким установлено розрахункову величину для визначення, зокрема, посадових окладів, що в майбутньому може змінюватися, виникла підстава для перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці.
16.02.2017 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №25 від 06.02.2017, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 01.12.2016 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становила 28800,00 грн, в тому числі 16000 грн оклад, 12800 грн доплата за вислугу років.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 20.02.2017 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідкою №25 від 06.02.2017.
19.11.2018 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №134 від 14.11.2018, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області, відповідно до якої станом на 01.01.2018 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становила 31716,00 грн, в тому числі 17620 грн оклад, 14096 грн доплата за вислугу років.
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 20.11.2018 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідкою №134 від 14.11.2018.
Конституційним   Судом України 4 грудня 2018 року прийнято рішення   №11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» (справа № 1-7/2018(4062/15).
Пунктом 1 резолютивної частини вказаного Рішення   визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI   у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».
А пунктом 3 закріплено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 04.12.2018.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
Таким чином, дія частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI   у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII   втратила чинність з 4 грудня 2018 року.
За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішення Конституційного Суду України №11-рп/2018 від 04.12.2018 на спірні правовідносини до 04.12.2018 не може вплинути, оскільки правовідносини за цей період щодо виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці виникли до прийняття такого рішення.
Відповідно, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області сформувало довідку №1 від 04.01.2019 про суддівську винагороду працюючого судді станом на 04.12.2018, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.
На підставі даної довідки посадовий оклад працюючого судді становить 26430 грн, тобто 15 прожиткових мінімумів працездатної особи (1762 грн).
Розпорядженнями ГУ ПФУ в Рівненській області від 22.01.2019 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної довідками №1 від 04.01.2019.
Таким чином, відповідачем здійснений перерахунок щомісячного довічного утримання позивача відповідно до вимог законодавства.
В подальшому у 2016 році був прийнятий Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно із пунктом 2 розділу     ХІІ     Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ     (далі     - Закон №1402-VІІІ) визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом,     Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі – Закон №2453-VІ), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Частиною першою статті 142     Закону №1402-VIІІ     передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого     статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених     Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»     (частина друга статті 142     Закону №1402-VIІІ).
Відповідно до частини третьої статті 142     Закону №1402-VIІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої     статті 135 Закону №1402-VIII     базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим,     Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII     були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу     ХІІ     Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII     було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень     Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень     Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»     (пункт 23 розділу     ХІІ     Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23     Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
В свою чергу, згідно пункту 24 розділу     ХІІ     Прикінцевих та перехідних положень Закону     №1402-VIII     розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу     ХІІ     Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII     встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень     Закону України від 07.07.2010 року     №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного     Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020     були визнані такими, що не відповідають     Конституції України     (є неконституційними), положення пункту 25 розділу     ХІІ     Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII     зі змінами.
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному     Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями     пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України     щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним,     Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу     Прикінцевих та перехідних положень Закону     №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
В рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 зазначено, що Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII     зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 на спірні правовідносини до 18.02.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини за цей період щодо виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці виникли до прийняття такого рішення.
Крім наведеного вище, колегія суддів зазначає, що за правилами статті 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Частиною третьою статті 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди урегульовано статтею 22 ЦК України, за змістом якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Отже, поняття «збитки» включає в себе й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
Натомість, позивач у позовній заяві  не просив  відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду  державою у вигляді неотриманої частини довічного  грошового забезпечення судді у відставці, що, фактично, і є збитками у вигляді упущеної вигоди (правомірні очікування позивача на отримання грошового утримання  у повному розмірі, гарантованого Законом України «Про судоустрій та статус суддів»), а звернувся з позовом про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці. 
Однак, як було зазначено  судом вище правовим наслідком визнавання неконституційними приведених норм закону, згідно з   частиною третьою статті 152 Конституції України є не перерахунок належних виплат особі, а відшкодування завданої йому матеріальної шкоди державою.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці за період дії  неконституційної норми закону.
 Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про безпідставну зміну відповідачем відсоткового розміру щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці з 90% на  80%,  позаяк з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Частиною третьою статті 135 Закону №1402-VІІІ ( у редакції закону до 16.10.2019) було обумовлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у пункті 3 частини третьої статті 135 цифри « 75» замінити цифрами « 55».
Відтак, редакція частини третьої статті 135 Закону № 1402-VІІІ ( у редакції Закону від 16.10.2019) обумовлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року №4-р/2020 визнано неконституційним положення пункту 3 частини 3 статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ.
Положення пункту 3 частини 3 статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ стосувались розміру суддівської винагороди діючого судді Верховного Суду.
Наведене в сукупності свідчить, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 та від 11 березня 2020 року № 11-р/2020 Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Відтак, з 12 березня 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Окрім вказаного, частиною третьою статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII передбачено, що  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З огляду на наявний стаж  -35 років, позивач за нормами вказаного Закону №1402-VIII має  право на отримання щомісячного грошового забезпечення  в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з якого:  50% - базовий розмір  (за 20 років стажу) та 30 %  за стаж роботи на посаді судді понад 20 років розмір (15 років х 2%).
Стосовно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються того, що суд першої інстанції не урахував обставин з приводу  виплати позивачу щомісячного довічного грошового забезпечення з  19.02.2020 року  не з урахуванням прожиткового мінімуму для  працездатних осіб, а з суми 2102, яка визначена Законом про державний бюджет, то колегія суддів зазначає таке.
Дослідивши зміст мотивувальної та прохальної частини позовної заяви, колегією суддів установлено, що позивач мотивував свої вимоги щодо перерахунку грошового утримання  суддів за період з 01.01.2019 року по 19.02.2020 року виходячи з розрахунку 30 прожиткових мінімумів на  рівні  прожиткового мінімуму -2102грн.  
Отож приведені відповідачем доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування до спірних правовідносин відповідачем  прожиткового мінімуму у розмірі  2102 грн  для розрахунку  грошового забезпечення судді не були ні предметом, ні підставою заявленого  позивачем адміністративного позову у цій справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до  статті 8 Конституції України,  статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України  та частини першої  статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1  статті 6 Європейської конвенції з прав людини  і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року  у справі № 460/1728/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос