ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року	Львів	Справа № 140/1195/24 пров. № А/857/11675/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                           Мікули О. І.,
суддів          -                                                   Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/1195/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України, начальника Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, старшого інспектора поліції відділу організації несення служби в м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в першій інстанції – Грідяєва М. В., 
дата ухвалення судового рішення – 01 березня 2024 року, 
місце ухвалення судового рішення – м. Ковель,
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів - Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України, начальника Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, старшого інспектора поліції відділу організації несення служби в м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №188272 від 04 січня 2024 року, винесеної відносно громадянина ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року справу №140/1195/24 передано на розгляд до Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставини справи, висновки суду першої інстанції викладені в цій ухвалі не відповідають обставинам справи. Зазначає, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, яка набрала законної сили, вказану справу №140/1195/24 передано на розгляд до Ковельського міськрайонного суду Волинської області, а тому ця ухвала є обов`язковою до виконання. Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо не оскарження постанови від 04 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки така постанова була оскаржена у Ковельському міськрайонному суді Волинської області (№159/359/24). З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржувану ухвалу, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачами подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи положення ст.312 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснити розгляд справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що нормами КАС України передбачено оскарження рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, якими у випадку УНП є постанови, при цьому, позивач, не оскаржуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, просить скасувати рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, однак нормами КУпАП не передбачено оскарження рішення органу (посадової особи) за результатами розгляду скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктами 2 та 7 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п.1 ч.1, 2 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.
Колегія суддів зазначає, що віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства.
Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №188272 від 04  січня 2024 року, винесеної відносно громадянина ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП. 
Волинський окружний адміністративний суд, беручи до уваги суб`єктний склад та територіальну належність спірних правовідносин, дійшов висновку, що вирішення цього спору за предметною та територіальною підсудністю належить до юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного суду, а саме: Ковельського міськрайонного суду Волинської області, тому ухвалою від 05 лютого 2024 року справу №140/1195/24 передано на розгляд до Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
Колегія суддів зазначає, що ст.30 КАС України передбачає, зокрема, що спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Так, предметом спору в цій справі є визнання протиправним та скасування рішення на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №188272 від 04 січня 2024 року, винесеної відносно громадянина ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП. 
Таким чином, розгляд справ пов`язаних з притягненням особи до адміністративної відповідальності із врахуванням наведених має розглядатись з урахуванням спеціальних норм, що врегульовують такі процесуальні питання, тому вирішення цього спору за предметною та територіальною підсудністю належить до юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного суду, а саме: Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
Крім того, колегією суддів згідно з ЄДРСР встановлено, що ОСОБА_1 у судовому порядку оскаржував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №188272 від 04 січня 2024 року за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП, а тому висновки суду першої інстанції про не оскарження такої є помилковими.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, оскільки такі справи відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 вирішуються місцевими загальними судами, як адміністративними судами, а тому оскаржувана ухвала є передчасною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними, оскільки такі спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.242, 243, 246, 250, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/1195/24 скасувати, та прийняти постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 09 серпня 2024 року.