Ухвала
 
14 серпня 2024 року
м. Київ
 
провадження № 61-175 вп 24 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     У серпні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
 
2.     Обґрунтовуючи зазначене клопотання заявник вказує на те, що 23 листопада 2010 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (серія свідоцтва НОМЕР_1 ). На даний момент ОСОБА_1 проживає у Німеччині, про що свідчить посвідка про постійне місце проживання. ОСОБА_2 є громадянином Німеччини та в Україні ніколи не проживав. Фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати в судовому порядку.
 
3.     Враховуючи викладені обставини  ОСОБА_1 просить визначити підсудність справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
 
4.     Статтею 29 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
 
5.     Частиною першою статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
6.     Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
7.     Разом із цим статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
8.     Верховний Суд зазначає, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином.
 
9.     Так статтею 79 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.
 
10. Крім цього, відповідно до положень статті 39 Закону України «Про нотаріат» засвідчення вірності перекладу документа з однієї мови на іншу також може вчинятися консульськими установами.
 
11. Однак, до наданих до клопотання та позовної заяви матеріалів не долучено нотаріально (консульською установою) засвідчених перекладів посвідки ОСОБА_1 на постійне місце проживання та паспорта ОСОБА_2 , що позбавляє Верховний Суд можливості встановити громадянство ОСОБА_2 , а також місце проживання як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 . В позовній же заяві місце проживання як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 закордоном взагалі не зазначені.
 
12.   Отже, враховуючи, що доводи клопотання про визначення підсудності справи не підтверджені належними та допустимими доказами, Верховний Суд не вбачає підстав для його задоволення. 
 
Керуючись статтями 29, 260 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
 
2.       Клопотання разом з доданими до нього матеріалами повернути ОСОБА_1 .
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      В. В. Пророк