Номер провадження: 22-ц/813/4598/24 
Справа № 522/10492/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.09.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -   ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2024 на рішення у складі судді Федчишеної Т. Ю.,
встановив:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей.
В обґрунтування позову зазначила, що з 10 березня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час подружні стосунки між сторонами припинені та з 01.11.2021 вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім`ї вважає відсутність у подружжя спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Її неодноразові спроби зберегти сім`ю виявилися марними, вважає примирення між сторонами та збереження шлюбу неможливим.
Також зазначила, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач в добровільному порядку систематично та в необхідному розмірі коштів на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, зареєстрований як фізична особа – підприємець, у період воєнного стану, що наразі діє на території України, продовжує працювати та здійснювати підприємницьку діяльність, інших утриманців не має.
Посилаючись на наведене, позивачка просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 8 000 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
У листопаді 2022 ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що старша донька сторін ОСОБА_5 проживає разом з ним, він самостійно займається її вихованням, культурним та духовним розвитком. Натомість ОСОБА_1 участі в утриманні дитини не бере, матеріально її не забезпечує, усі витрати по утриманню доньки несе він.
       У грудні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2024 м. Одеси від 30 листопада 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей задоволено частково. Шлюб між  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 10 березня 2007 року, актовий запис № 84 – розірвано. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,  починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 12 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. Зобов`язано ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 2 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову, а саме з 24 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. У решті зустрічного позову відмовлено.
Не погодившись з вищезазначеним  рішенням суду в частині відмови в задоволені первісного позову та частковим задоволенням зустрічного позову,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд стягнути аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.08.2022 і до досягнення дітьми повноліття. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання старшої дочки ОСОБА_6 та частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що з 25.06.2023 і по день розгляду справи старша дочка ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю у Чеській Республіці. На підтвердження вказаних обставин до суду були надані білети на автобус Львів – Прага, закордонний паспорт старшої дочки, договір оренди житла. До того ж, у судовому засіданні, що відбулось 11.01.2024 представник відповідача не заперечував тих обставин, що старша дочка проживає з 25.06.2023 разом із позивачкою у Чеській Республіці. 
Звертає увагу, що старша дочка має візу «тимчасового захисту» для громадян України з початку повномасштабної військової агресії рф проти України (з березня 2022 року), яка в подальшому неодноразово продовжувалась, зокрема, останнього разу візу їй було продовжено до 31.03.2025, а загальновідомими підставами для отримання такої візи є наявність зареєстрованого місця проживання закордоном та постійне перебування там, для дітей необхідно мати документи про їх навчання у закладах освіти. На підтвердження обставин щодо надання візи тимчасового захисту старшої дитини до суду першої інстанції було надано її паспорт, проте суд належним чином не дослідив часу та обставин перебування неповнолітньої дитини в Чеській Республіці та безпідставно вважав перебування дочки з мамою з 25.06.2023 тимчасовим заходом. З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачка перебуває з двома неповнолітніми дітьми в іноземній державі, самостійно забезпечуючи їх всім необхідним для нормального розвитку, не маючи постійного заробітку, просить встановити стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також встановлено, що старша донька сторін ОСОБА_5 проживає разом з батьком, а молодша донька сторін ОСОБА_7 проживає з матір`ю.
З довідки про доходи № 3 від 10 лютого 2023 року ТОВ «Нове Діло» слідує, що ОСОБА_2 працює пекарем у ТОВ «Нове Діло» з 29.09.2022 по 31.01.2023. Форма працевлаштування основна. За період вересень 2022 – січень 2023 року нарахована йому заробітна склала 32 509,95 грн.
Частково задовольняючи первісний позов, районний суд виходив з того, щоОСОБА_2 працюючи пекарем у ТОВ «Нове Діло», є працездатним, має задовільний стан здоров`я, отримує дохід, тому суд вважав можливим стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Частково задовольняючи зустрічний позов, суд зважаючи на обов`язок обох батьків щодо належного матеріального забезпечення дітей, з урахуванням того, що старша донька проживає разом з батьком, виходячи із засад розумності та справедливості, вважав можливим стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 2 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Так, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).
Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що старша дочка ОСОБА_5 з 25.06.2023 і по день розгляду справи (19.01.2024) проживає разом з матір`ю у Чеській Республіці та зазначена обставина доведена належними та допустимими доказами, які були надані до суду. У зв`язку з чим, вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, 3 статті 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.
Відповідно до частини 1 статті 13 вказаного закону, мовою нормативно-правових актів і актів індивідуальної дії, діловодства і документообігу органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування є державна мова.
Частиною 1 статті 14 вказаного закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України).
Верховний Суд, також, неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладені державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.
Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.
Позивачем до суду першої інстанції разом з клопотанням від 03.07.2023 та додатковими поясненнями від 10.01.2024 були додані копії Чеської візи та договору про надання житлового приміщення.
Разом з цим, зазначені документи викладені чеською мовою без перекладу на державну мову, що суперечить вимогам ст. 10 Конституції України та Цивільного процесуального кодексу України.
До апеляційної скарги також були додані копії Чеської візи (як зазначає позивачка продовжена «тимчасова віза») та договору про надання житлового приміщення. Договір про надання житлового приміщення наданий з перекладом на українську мову, проте вірність такого перекладу нотаріально не засвідчена.
Враховуючи відсутність нотаріально засвідченого перекладу, апеляційний суд позбавлений можливості встановити зміст зазначених документів та не бере до уваги зазначені докази.
В матеріалах справи наявні копії автобусних квитків №000033142, 000033143, які видані на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 , дата відправлення: 24.06.2023, дата прибуття: 25.06.2023).
Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_3 № НОМЕР_1 від 02.04.2018, ОСОБА_3 25 червня 2023 року дійсно перетнула державний кордон України.
Однак, сам по собі виїзд ОСОБА_3 до Чеської Республіки не підтверджує обставину постійного проживання її разом з матір`ю. Крім того, позивачка посилалася на проживання дітей разом із нею та просила про стягнення аліментів з 12.08.2022, тобто за період, коли старша дитина проживала із батьком.
З урахуванням наведеного та враховуючи, що обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладається законом на обох батьків, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 слід стягнути аліменти в розмірі 2000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати інтересам сторін та дитини.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуваючи з двома неповнолітніми дітьми в іноземній державі, самостійно забезпечує їх всім необхідним для нормального розвитку, не маючи постійного заробітку, а тому необхідно встановити з ОСОБА_2 стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки скаржницею обставину постійного проживання старшої доньки разом з нею не доведено. При цьому, стягуючи аліменти з ОСОБА_2 на молодшу доньку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції, виходячи із засад добросовісності та розумності, врахував матеріальний стан відповідача та якнайкращі інтереси дитини.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто спір, який виник між сторонами, наведено аргументи прийняття та відхилення доказів, поданих сторонами, наведено норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, на підставі чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2024 в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         

Судді: