П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/1448/24	

Головуючий І інстанції: Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Скрипченка В.О., Турецька І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 08.04.2024р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та третьої особи - Миколаївської районної військової адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
15.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 і третьої особи - Миколаївської РВА, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: 
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, викладену в листах від 11.01.2024р. №7/325, від 08.02.2024р. №7/1026 та від 10.03.2024р. №7/2503;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути його заяви від 11.01.2024р. та від 05.02.2024р. про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків рішення суду, та оформити відстрочку. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що самостійно виховує сина віком до 18 років, мати якого померла. Позивач двічі звертався до відповідача за отриманням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте, відповідач повідомив, що документи ОСОБА_1 прийняті до обліку та зберігання, тобто по суті рішення не прийнято. При цьому, усно позивачу повідомлено про необхідність звернення для отримання відстрочки до Миколаївської РВА, після чого позивач звернувся до третьої особи з заявою про надання відстрочки, яка, в свою чергу, повідомила, що до повноважень РВА не належить питання надання відстрочки (з чим позивач погоджується), та рекомендувала звернутися саме до РТЦК. Втім, відповідач фактично відмовив позивачу в наданні відстрочки, чим грубо порушив його права та діюче законодавство. 
Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 11.04.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач, серед іншого, заявив клопотання про витребування додаткових доказів (пояснень) з Миколаївської РВА в частині наявності або ж відсутності у неї повноважень на прийняття рішень про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та, як наслідок, пояснень відносно ненадання відповіді за результатами розгляду його заяви від 05.02.2024р., пересланої ІНФОРМАЦІЯ_3 до Миколаївської РВА.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху. 
29.04.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
При цьому, цією ж ухвалою у Миколаївської РВА було витребувано пояснення (докази):
- щодо повноважень або їх відсутності на прийняття рішень про наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема за зверненнями військовозобов`язаних, які мають право на відстрочку на підставі абз.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- щодо надання або ж ненадання відповіді ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1   від 05.02.2024р. стосовно надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що була переслана ІНФОРМАЦІЯ_3 до Миколаївської РВА.
Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися та, як наслідок, витребуваних пояснень (доказів) у встановлений судом не надали.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) самостійно виховує неповнолітнього сина віком до 18 років - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дружина позивача та відповідно, мати дитини -   ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Інша дитина позивача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 наразі навчається у ВУЗі за кордоном та не приймає участі в утриманні чи вихованні молодшого брата.
Позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
11.01.2024р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та підтверджуючими документами про надання відстрочки.
Однак, відповідач, вказану вище заяву по суті фактично не розглянув та надав лист-відповідь від 11.01.2024р. за вих. №7/325, якою повідомив позивача лише про те, що подані ним документи прийняті для обліку та зберігання.
Також, позивач звертався і до Миколаївської РВА з приводу надання відстрочки, але отримав лист-відповідь від 23.01.2024р. за вих.№Х-59-19 про те, що питання про надання відстрочки від призову під час мобілізації не належить до компетенції РВА, яка рекомендувала йому звернутися з цим питанням до РТЦК (відповідача).
05.02.2024р. ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та підтверджуючими документами про надання відстрочки відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Разом із тим, листом від 08.02.2024р. №7/1026 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що військовозобов`язаний, який має право на відстрочку від призову за мобілізацією, надає відповідну заяву до місцевого органу виконавчої влади.
Як зазначив відповідач, заяву з доданими документами одночасно було направлено до Миколаївської РВА.
В подальшому, листом від 10.03.2024р. №7/2503 відповідач повідомив позивача про те, що Миколаївською РВА не прийнято рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову, а сам відповідач не уповноважений надавати відстрочки, що, власне, і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на ІНФОРМАЦІЯ_2 не покладені повноваження щодо надання відстрочок від призову на військову на військову службу за призовом під час мобілізації, а лише її оформлення. А тому, оскільки, відповідач у межах своєї компетенції не приймає рішення про надання відстрочки від призову за мобілізацією, окружний суд дійшов висновку, що будь-яке спонукання його прийняти відповідне рішення суперечить чинному законодавству.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у розумінні ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
За приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України (за винятком випадків, визначених законодавством), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У відповідності до ч.2 цієї статті, проходження військової служби здійснюється: 
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; 
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Як передбачено ч.10 ст.1 Закону №2232-XII, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України або проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати      за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) ІНФОРМАЦІЯ_9 , Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або ж вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) ТЦК та СП, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Як загальновідомо, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у відповідності до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 було введено в Україні воєнний стан.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 було постановлено проведення загальної мобілізації. Місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з ІНФОРМАЦІЯ_9 , за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, а також інших військових формувань України.
Тобто, з 24.02.2022р. на всій території України введено воєнний стан та проведено загальну мобілізацію.
У силу положень ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII, громадяни зобов`язані, з-поміж іншого, з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони                       є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Так, «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних      та резервістів» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, ТЦК та СП, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Військовий облік являється складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає   у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п.2 Порядку №1487).
За пп.8 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів») призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону №3543-XII.
З урахуванням зазначеного, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано процедуру особистого подання (направлення) документів, які на його думку, підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п.19 Порядку №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно з п.4 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.
А тому, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом. Тобто, порушення позивачем вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
За правилами п.п.1,8,9,11 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154), ІНФОРМАЦІЯ_9 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ТЦК та СП утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями ІНФОРМАЦІЯ_9 у відповідності до покладених обов`язків є виконання законодавства        із питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах повноважень адміністрування (ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, мм .Києва та Севастополя) і ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (районні ТЦК та СП), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно до покладених на них завдань, окрім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
РТЦК та СП, крім функцій, зазначених у п.9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач -   ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання поштою від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права повен був прийняти конкретне рішення за наслідками розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову.
Разом з цим, як встановлено з матеріалів справи, відповідач у відповідь на численні заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та доданих документів направляв на адресу позивача-заявника лише тільки листи, т.б. фактично по суті їх не розглядав та не приймав по ним конкретних рішень.
Відповідно, з урахуванням наведених вище положень діючого законодавства, у даних правовідносинах відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.
В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Бездіяльність - це невчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина 4 ст.9 КАС України зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування доказів, яких, на думку суду, не вистачає для з`ясування всіх обставин, що розглядається.
Однак, суд першої інстанції зазначених процесуальних вимог не дотримався та, відмовляючи  у задоволенні позовних вимог, формально послався на відсутність у РТЦК та СП повноважень щодо надання відстрочок від призову на військову на військову службу за призовом під час мобілізації, а лише її оформлення, та як наслідок, відсутність підстав для спонукання його прийняти відповідне рішення.
У свою ж чергу, на підставі наведеного вище, колегія суддів вважає бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду заяв позивача від 11.01.2024р. та від 05.02.2024р. про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 Закону №3543-XII - протиправною.
Отже, оскільки відповідач належним чином не розглянув заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняв по ним будь-яке конкретне рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивача та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.
Таким чином, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , в даному випаду, є зобов`язання відповідача розглянути його заяви від 11.01.2024р. та від 05.02.2024р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 Закону №3543-XII.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду із вимогами до відповідача про визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, викладену в листах від 11.01.2024р. №7/325, від 08.02.2024р. №7/1026 та від 10.03.2024р. №7/2503.
Однак, колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги є дещо передчасними, оскільки відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про розгляд по суті заяв позивача від 11.01.2024р. і від 05.02.2024р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно, за таких обставин, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про часткове задоволення даного позову.
Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання і щодо розподілу судових витрат, та з врахуванням приписів ст.ст.132,139 КАС України, доходить висновку, що оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його позовні вимоги, то відповідно, і судовий збір, сплачений ним за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги, також підлягає стягненню з відповідача на його користь (частково).
Отже, враховуючи вказані обставини та приписи ст.ст.132,139 КАС України, судова колегія вважає за необхідне частково (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням коефіцієнту пониження ставки судового збору) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений ним за подання адміністративного позову та апеляційної скарги судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн. (968,96 грн. + 1453,44 грн.). 
Керуючись ст.ст.139,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 11.01.2024 року та від 05.02.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 повторно розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 року та від 05.02.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 03.07.2024р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          В.О. Скрипченко 

                                                                                                                   І.О. Турецька