ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 липня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 619/4208/21
провадження № 61-6866св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого  -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І.,  Лідовця Р. А.,  	
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року у складі судді Шолудько А. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області(далі -Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради), про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11 серпня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому мають синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Посилаючись на те, що на час звернення до суду з позовом сторони припинили шлюбні стосунки, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, вона забезпечила належні умови для проживання дітей, згоди щодо визначення місця проживання дітей сторони не дійшли, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею.
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (далі - Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради), про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11 серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27жовтня 2021 року було розірвано. 
У шлюбі у сторін народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Із вересня 2021 року до серпня 2022 року діти постійно приживали з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де для них створено належні умови проживання та розвитку. Він самостійно утримує дітей. ОСОБА_1 з жовтня 2021 року свого обов`язку утримувати дітей не виконує, її не цікавить життя дітей.   
У зв`язку з військовою агресією Росії проти України з серпня 2022 року ОСОБА_2 разом із дітьми проживає в орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 
Він належно виконує батьківські обов`язки, зокрема утримує та піклується про дітей, допомагає з навчанням, організовує дозвілля та відпочинок дітей. Натомість ОСОБА_1 залишала дітей вночі без догляду, вона не має самостійного заробітку, зловживає спиртними напоями.  
Посилаючись на те, що він матеріально забезпечений, може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, забезпечити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові, що відповідає найкращим інтересам дітей, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання дітей з ним. 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про відібрання дітей і повернення їх матері.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з народження діти постійно проживали з нею та були на її утриманні, проте, після звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з матір`ю, поведінка ОСОБА_2 змінилася. Він почав вмовляти дітей жити з ним, обіцяючи купувати подарунки та постійно гуляти з ними. 
04 жовтня 2021 року він зателефонував їй та повідомив, що забере дітей з навчальних закладів і привезе додому. Вона не заперечувала щодо цього. Однак відповідач не привіз дітей, а залишив їх у себе. На її дзвінки він відповідав, що діти хочуть залишитися у нього і не бажають з нею розмовляти. 
18 жовтня 2021 року їй вдалося забрати у відповідача молодшого сина, який їй розповів, що батько говорив дітям, що вона погана мати і буде залишати їх без нагляду, тобто залякував дітей. 
Того ж дня відповідач влаштував сварку біля її будинку, вимагав віддати йому сина ОСОБА_4 . У присутності сина ОСОБА_3 відповідач ображав її та вдарив. За фактом спричинення їй тілесних ушкоджень відкрито кримінальне провадження. 
18 грудня 2021 року відповідач, не повідомивши її, забрав сина ОСОБА_4 з дитячого закладу, де він займався з логопедом, з того часу вона не бачила сина. 
Посилаючись на те, що з народження діти постійно проживали з нею, були оточені любов`ю та увагою, оскільки вона, перебуваючи у декретній відпустці, постійно займалася їх вихованням, а відповідач самочинно, без її згоди, змінив місце проживання дітей, ОСОБА_1 просила відібрати дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідача та повернути дітей матері.  
 
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 та первісний позов    ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2022 справу № 619/4208/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком об`єднано зі справою № 535/1307/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про відібрання дітей та повернення дітей матері. Присвоєно справі єдиний унікальний номер № 619/4208/21.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, відібрання неповнолітніх дітей та повернення їх матері задоволено частково.
Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 передати матері ОСОБА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами склалися неприязні стосунки. ОСОБА_2 має намір усунути матір від спілкування з дітьми, що підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 до органу опіки та піклування, правоохоронних органів, а також відсутність бажання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю.
Натомість ОСОБА_1 після припинення спільного проживання з відповідачем не чинила йому перешкод у спілкуванні з дітьми. ОСОБА_2 який надалі без погодження з позивачкою змінив місце проживання дітей, протягом тривалого часу не повідомляв про місце перебування дітей, не повідомляв навчальні заклади про причини неявки дітей до школи та дитячого садка. Не сприяли цьому і члени родини відповідача, у тому числі й мати відповідача, яка згідно з переглянутими під час судового розгляду відеозаписами не давала позивачці можливості побачитися з дітьми за місцем їх проживання як внутрішньо переміщених осіб. 
ОСОБА_1 з народження дітей приділяла їм постійну увагу та турбувалася про них, займалася їх освітою, розвитком, а також лікуванням у разі необхідності. Вона має можливість робити це й надалі, в той час, коли під час спільного проживання дітей з батьком цим переважно займається бабуся дітей - мати відповідача, яка крім того, доглядає за хворим чоловіком, який потребує стороннього догляду.
Надаючи оцінку думці сина сторін ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, зазначив, що висловлене дитиною бажання й надалі проживати з батьком, з яким він проживає з осені 2021 року, є невмотивованим, висловлене загальними фразами про те, що мама не годує та не одягає його, а це робить батько. 
Відсутність регулярного повноцінного спілкування з матір`ю протягом тривалого часу, коли дитина мала тісний контакт з батьком та його родичами, які не давали можливості спілкуватися з матір`ю, дає підстави для висновку, що зазначене вплинуло на думку малолітньої дитини.
ОСОБА_2 не довів, що визначення місця проживання дітей з матір`ю створює загрози психологічного чи фізичного характеру, чи призведе до негативних для дітей наслідків або іншим чином створить для дітей нетерпиму обстановку.
Згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
У контексті наведеного, суд першої інстанції зазначив, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.
Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, а саме: від 09 лютого 2022 року № 02-22/577, складеному Солоницівською селищною радою за місцем реєстрації сторін у справі, та місцем проживання позивачки (на час розгляду справи), згідно з яким, визнано доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін з матір`ю, та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, затвердженому рішенням виконавчого комітету Щербанівськой сільської ради від 25 квітня 2023 року № 50 «Про затвердження протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 6 від 18 квітня 2023 року», згідно з яким визнано доцільним визначити місце проживання дітей з обома батьками почергово - по два місяці з матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що почергове проживання дітей з обома батьками не сприятиме задоволенню найкращих інтересів дітей.
Узагальнюючи наведене, суди, урахувавши, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, дійшли висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей з нею та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з ним, що відповідає найкращим інтересам малолітніх дітей сторін та не вплине на реалізацію батьком дітей прав щодо участі у їх вихованні.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання дітей та повернення їх матері, суди виходили з того, що відсутні підстави, передбачені статтею 170 Сімейного кодексу України (далі - СК України) для відібрання дітей від батька, та вважали достатнім та належним способом передачі дітей від батька до матері - зобов`язання останнього до вчинення таких дій.
Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що на здійснення зовнішнього впливу батьком на формування ставлення дітей до матері вказує також і те, що ОСОБА_2 всупереч забороні суду під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, яке проводилося в режимі відеконференції, тримав дітей біля себе, дозволяв старшому сину звертатися до суду, висловлювати свої заперечення на адресу суду, фактично повторюючи слова батька.
Суд апеляційної інстанції відхилив численні клопотання ОСОБА_2 , який, зокрема, наполягав на новому розгляді справи шляхом дослідження нових доказів, отриманих після ухвалення рішення судом першої інстанції, на встановленні нових обставин, які не досліджувалися судом першої інстанції, не наводячи обґрунтованих доводів про існування у них об`єктивних перешкод для подання таких доказів у суді першої інстанції, оскільки зазначене суперечить положенням статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з якою суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не може посилатися на обставини, що виникли після ухвалення рішення судом.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У травні 2024 року  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Якименко М. М., звернувся через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року. 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 13 березня 2024 року у справі № 753/17344/19, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 07 лютого 2024 року у справі № 225/2468/21, від 24  травня 2023 року у справі № 753/3890/21, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 05 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 18 травня 2022 року у справі № 212/2982/21, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2621/17-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 711/276/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18, від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19, від 23 грудня 2019 року у справі № 552/4608/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, підставою касаційного оскарження зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, суд належно не дослідив зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення справи, також необґрунтовано відхилив клопотання про долучення доказів.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що за час спільного проживання дітьми опікувався батько, він був максимально залучений до виховання дітей, натомість мати батьківські обов`язки не виконувала, зокрема не займалася вихованням дітей, зловживала алкогольними напоями, вчиняла стосовно дітей домашнє насильство як психологічне, так і фізичне. Влітку 2021 року вона самочинно, без погодження зі ОСОБА_8 , забрала дітей та почала проживати з ними окремо. 
Суди не звернули увагу на категоричне небажання дітей проживати з матір`ю, з огляду на її негативну поведінку та вчинення психологічного та фізичного насильства над ними. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції помилково не залучив до участі у розгляді справи належний орган опіки та піклування; не витребував актуальний висновок органу опіки та піклування стосовно визначення місця проживання дітей; не заслухав думку сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігнорував численні посилання ОСОБА_2 на вчинення 
ОСОБА_1 домашнього насильства; належно не обґрунтував, якими інтересами дітей керувався суд, визначивши місце проживання дітей з матір`ю; суд безпідставно зобов`язав ОСОБА_2 повернути дітей позивачці, яка з такими позовними вимогами до суду не зверталася. 
Суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, зокрема статті 36, 39, 76-48, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-264, 356, 367 ЦПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: необґрунтовано відхилив клопотання про долучення доказів, а саме: висновку експертів Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Козлової А. Г. та Волошиної О. В. від 23 серпня 2023 року № СЕ-19-23/38147-ПС; висновку фахівця, складеного за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 13 червня 2023 року 
Федосовою Л. О. ; висновку, складеного за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 14 червня 2023 року, кандидатом психологічних наук Вакуліч Т. М. ; не розглянув заяви про забезпечення зазначених доказів; не заслухав думку дітей у судовому засіданні; не перевірив доводів заявника про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства; ухвалив судове рішення без актуального висновку органу опіки та піклування за місцем проживання дітей; позбавив ОСОБА_2 права на надання професійної правничої допомоги, оскільки відмовив у оголошенні перерви у розгляді справи, за клопотанням адвоката Якименка М. М.; суд позбавив ОСОБА_2 доступу до правосуддя, відключивши його від відеоконференції під час розгляду справи.  
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
22 липня 2024 року до Верховного Суду від  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жарова-Тітарьова Л. М. надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу, у який вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Заявниця додатково зазначила, що після ухвалення Полтавським апеляційним судом постанови від 03 квітня 2024 року, ОСОБА_2 зник разом з дітьми. Вони не перебувають за жодною із зазначених відповідачем адрес проживання. Державний виконавець, який відкрив виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 , в частині виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_2 передати дітей матері, не зміг знайти відповідача з дітьми. Батьки ОСОБА_2 відмовляються повідомити їх місце знаходження. 
У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів і 07 червня 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань було внесено відомості про невиконання ОСОБА_2 судового рішення за частиною першою статті 382 КК України. 
24 липня 2024 року до Верховного Суду від  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко М. М., надійшли пояснення, у яких він просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 скасувати, та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 10 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко М. М., передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.  
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2024 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою 
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко М. М., на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 23 травня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, витребувано із Котелевського районного суду Полтавської області матеріали справи № 619/4208/21. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко М. М., про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень відмовлено. Надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У липні 2024 року матеріали справи № 619/4208/21 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що з 11 серпня 2012 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року було розірвано. 
У шлюбі у них народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» від 23 грудня 2020 року, з урахуванням рішення опікунської ради виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 14 вересня 1999 року № 24, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є співвласником квартири 
АДРЕСА_3 .
ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_4 (свідоцтво про право власності на житло від 16 липня 1999 року).
Згідно з актом депутата Солоницівської селищної ради від 03 серпня 2021 року та довідкою Солоницівської селищної ради від 05 серпня 2021 року ОСОБА_12 , зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_5 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , разом з дітьми: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 04 серпня 2021 року, складеного за заявою ОСОБА_1 , за адресою: 
АДРЕСА_6 , квартира складається з трьох кімнат, умови проживання задовільні. Квартира забезпечена газо-, електро-, та водопостачанням, оснащена необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: у дітей окремі кімнати, наявні іграшки, одяг, шафа для зберігання речей, ліжка, стіл для навчання, прикроватна тумба, комп`ютер, телевізор.
Згідно з інформацією Солоницівського закладу дошкільної освіти Ясла-садок комбінованого типу «Веселі чоловічки» Солоницівської селищної ради від 05 серпня 2021 року № 82, ОСОБА_13 , відвідує групу « Гномик ». Дитину приводить та забирає з дитячого садка мати ОСОБА_1 , яка бере активну участь у житті дитини. За час перебування дитини у закладі дошкільної освіти батько ОСОБА_2 сином ОСОБА_4 не опікувався.
Оплату за відвідування дитиною закладу дошкільної освіти здійснювала ОСОБА_1 .
Відповідно до адресної довідки від 30 серпня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .
04 жовтня 2021 року, 05 жовтня 2021 року, 06 жовтня 2021 року, 08 жовтня 2021 року, 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції у Харківській області (далі - ВП №3 Харківського РУП № 3 ГУ НП у Харківській області) із заявами про те, що ОСОБА_2 забрав без її дозволу дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про їх місце перебування не повідомляє, діти не відвідують навчальні заклади, та просила встановити місце знаходження дітей.
Згідно з довідкою Солоницівського закладу дошкільної освіти Ясла-садок комбінованого типу «Веселі чоловічки» Солоницівської селищної ради від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_13 відсутній у закладі з невідомих причин. 
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_12 зареєстрована як фізична особа - підприємець за видом діяльності, надання послуг перукарнями та салонами краси, інших індивідуальних послуг та роздрібної торгівлі, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. 
Згідно з актом депутата Солоницівської селищної ради Івахненко Т. Л. від 08 жовтня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації проживає ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Власником житла є мати ОСОБА_2 - ОСОБА_16 , у квартирі також проживає ОСОБА_17 . 
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 08 жовтня 2021 року, складеного начальником Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Шевченко Н.О. , та головними спеціалістами служби у справах дітей 
Макаровою Ю. О. , Савченком Р. А. , за адресою: АДРЕСА_1 , комісією встановлено, що у квартирі зареєстровані: 
ОСОБА_16 (баба) та ОСОБА_17 (дід), а також проживає 
ОСОБА_2 . Кквартира складається з двох житлових кімнат, має житлову площу 50 кв. м, житлові умови задовільні, чисто, охайно, меблі в достатній кількості, одну із кімнат займає лежачий хворий ОСОБА_17 , який через хворобу хребта потребує сторонньої допомоги. У квартирі діти не проживають, тому не виявлено в достатній кількості одягу, іграшок. ОСОБА_16 та ОСОБА_2 пояснили, що дитячі речі будуть у квартирі, коли діти проживатимуть у ній. Одночасно в цьому акті зазначено, що допомогу ОСОБА_2 по догляду за дітьми надає мати ОСОБА_16 .
Згідно з довідкою Солоницівського закладу дошкільної освіти Ясла-садок комбінованого типу «Веселі чоловічки» Солоницівської селищної ради від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_21 з 04 жовтня 2021 року до 06 жовтня 2021 року приводив та забирав з дитячого садка батько ОСОБА_2 . 
Згідно з довідками Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» від 11 жовтня 2021 року № 100 та від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 працює у товаристві з 01 грудня 2014 року на посаді лаборанта хімічного аналізу експрес-лабораторії енергоблоків №№ НОМЕР_2 , 2, 3 хімічного цеху. З 23 листопада 2020 року до 23 листопада 2021 року їй надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шести років.
Згідно з інформацією Комунального закладу «Солоницівський ліцей № 3» Солоницівської селищної ради (далі - КЗ «Солоницівський ліцей № 3») від 11 жовтня 2021 року № 70 ОСОБА_5 навчається у закладі з 01 вересня 2019 року. Мати ОСОБА_1 бере активну участь у шкільному житті дитини, приводить і забирає зі школи, відвідує батьківські збори. Спілкується з вчителем, є членом батьківського комітету класу. 06 жовтня 2021 року після закінчення уроків забирати дитину прийшли батько і мати. Між ними виникла суперечка. Ніхто з батьків не дозволяв іншому забирати дитину. Тато висмикував руку дитини з маминої, а мама не давала татові вивести ОСОБА_3 з класу. Мама викликала поліцію. Після від`їзду поліції тато забрав дитину, не даючи можливості мамі поспілкуватися з сином. Активної участі у житті сина батько ОСОБА_2 не брав, за два роки навчання забирав ОСОБА_3 зі школи декілька разів. 
Із вересня 2021 року батько почав відвідувати школу, забирати ОСОБА_3 , виявив бажання долучитись до батьківського чату у мобільному додатку «Viber» і почав активно цікавитися шкільним життям сина. Останнім часом ОСОБА_3 часто знервований, з дітьми майже не спілкується, на перерві переважно сидить за партою, намагається усамітнитися, чого раніше не було. 3 боку вчителя має завжди підтримку і тепле ставлення. Про стосунки з батьками не розповідає.
Відповідно до повідомлення цього ж навчального закладу від 16 листопада 
2021 року № 99 ОСОБА_22 у період з 07 жовтня 2021 року до 13 жовтня 2021 року та з 08 листопада 2021 року до 16 листопада 2021 року школу не відвідував. ОСОБА_1 регулярно цікавилася, чи відвідує ОСОБА_23 . ОСОБА_2 не повідомляв, з яких причин син не відвідує заняття.
Згідно з витягом з протоколу від 15 грудня 2021 року № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради, на якому розглядалося питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків (громадяни ОСОБА_24 ), було встановлено, що діти не охоплені навчанням, батьки, як і раніше, не дійшли згоди, молодший син проживає разом з матір`ю, старший син, який наразі проживає разом із батьком, не відвідує навчальний заклад. Зв`язок з класним керівним підтримує тільки мати.
ОСОБА_2 повідомив, що з часу минулої комісії змін ніяких не відбулося, наразі старший син захворів і саме тому не відвідує навчальний заклад. Батько стверджував, що мати дзвонить дитині раз на п`ять днів.
ОСОБА_1 повідомила, що молодший син з нового року повернеться до дитячого садка, наразі вона з ним займається за програмою дитячого садка, робить домашні завдання. Вона не заперечує щодо спілкування батька з дітьми та запропонувала батьку, щоб діти з понеділка до п`ятниці проживали з нею, оскільки вона займається навчальним процесом, а на вихідні батько може брати дітей до себе та проводити з ними час.
Комісія запропонувала щоб діти проживали з батьками за графіком: з матір`ю - з понеділка до четверга, а з п`ятниці до неділі - з батьком.
Згідно з актом від 20 грудня 2021 року провести обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не виявилося можливим, оскільки ніхто не відчинив дверей.
Згідно з наказом КЗ «Солоницівський ліцей № 3» Солоницівської селищної ради від 11 січня 2022 року № 4-у ОСОБА_25 , учня 3-Б класу, переведено на дистанційну форму навчання.
13 січня 2022 року ОСОБА_1 як законний представник малолітніх синів, діючи в їх інтересах, уклала декларації про вибір лікаря ( Захарченко О. Є. ), який надає первинну медичну допомогу у Комунальному некомерційному підприємстві Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я +» Харківської міської ради (далі - КНП Слоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я +»). 
Згідно з висновком Солоницівської селищної ради від 09 лютого 2022 року 
№ 02-22/577 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_25 та ОСОБА_21 з одним із батьків, з документів, які були наданні до Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради та отримані службою у справах дітей під час розгляду цього питання, серед іншого встановлено таке. 
Згідно з інформацією КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я+», малолітні діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебувають під наглядом лікаря загальної практики - сімейного лікаря з народження. На прийом до лікаря приходять у супроводі матері ОСОБА_1 , яка є довіреною особою дітей, що відображено в деклараціях. Всі призначення та рекомендації сімейного лікаря щодо лікування та нагляду за дітьми матір`ю виконувалися у повному обсязі. 
Відповідно до інформації Солоницівського закладу дошкільної освіти ясла-садок комбінованого типу «Веселі чоловічки» Солоницівської селищної ради від 05 серпня 2021 року № 82, ОСОБА_13 відвідував заклад з 03 вересня 2018 року, його приводить та забирає з дитячого садка мати ОСОБА_1 . Вона бере активну участь у житті дитини, за час перебування дитини у цьому закладі батько ОСОБА_2 сином не опікувався.
Відповідно до характеристики учня 3-Б класу КЗ «Солоницівський ліцей № 3» ОСОБА_25 , вихованням дитини займаються і батько, і мати. Мати бере активну участь у житті класу, є членом батьківського комітету, регулярно відвідує батьківські збори та реагує на зауваження вчителя. За сином ОСОБА_3 здійснюється належний догляд: він завжди охайний і акуратний. Заняття без поважних причин не пропускає. Батьки зацікавлені у вихованні і розвитку своєї дитини. 
Згідно з інформацією КЗ «Солоницівський ліцей № 3» від 11 листопада 2021 року № 96, ОСОБА_3 у період із 07 жовтня 2021 року до 13 жовтня 2021 року та з 08 листопада 2021 року до 11 листопада 2021 року навчальний заклад не відвідував, у дистанційному навчанні з 01 листопада 2021 оку до 05 листопада 2021 року участі не брав. 
Пізніше до служби у справах дітей Солоницівської селищної ради надійшло повідомлення від КЗ «Солоницівський ліцей № 3» від 10 січня 2022 року № 5, про те, що учень 3-Б класу КЗ «Солоницівський ліцей №3» ОСОБА_27 не приступив до занять 10 січня 2022 року, дитина не відвідує заклад з 08 жовтня 2021 року. Весь цей час ОСОБА_3 знаходиться з батьком ОСОБА_2 . Місце перебування дитини не відомо. ОСОБА_2 зв`язок із класним керівником не підтримує, пояснень щодо відсутності сина не надає. Згідно з повідомленням від 11 січня 2022 року ОСОБА_3 з 12 січня 2022 року приступив до занять за дистанційною формою навчання на підставі заяви батька ОСОБА_2 .
На ім`я начальника служби у справах дітей Солоницівської селищної ради надійшов лист від Відділу поліції № 3 Головного управління Національної поліції у Харківській області з приводу сварки, яку вчинили батьки в приміщенні К3 «Солоницівський ліцей № 3», що налякало дитину. ОСОБА_3 напружився, занервував, у нього почали труситися руки. Спроби вчителя заспокоїти батьків, щоб вони визначилися між собою, хто з них забере сина додому, були марними, кожен із батьків схопив дитину і почали тягнути кожен до себе. Батьки не звертали уваги на вчителів та працівників поліції, які робили їм зауваження. Вони деякий час продовжували сваритися, а потім ОСОБА_2 забрав сина та попрямував з ним у невідомому напрямку. Стосовного батьків було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Із батьками ОСОБА_25 Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради неодноразово проводилися бесіди з приводу вирішення конфлікту між батьками мирним шляхом, які не дали позитивних результатів.
Головним спеціалістом Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради батькам були вручені повідомлення щодо відповідальності батьків за дотримання прав дітей та невиконання своїх обов`язків.
Висновок містить посилання на відомості, встановлені згідно з актами обстеження умов проживання від 04 серпня 2021 року за адресою: 
АДРЕСА_6 , де мешкає ОСОБА_1 , та від 08 жовтня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_2 .
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради 15 грудня 2021 року заслухали ОСОБА_2 , який повідомив, що з часу минулої комісії змін ніяких не відбулося, наразі старший син захворів і саме тому не відвідує навчальний заклад. Він стверджував, що мати дзвонить дитині раз на 5 днів. 
Також заслухали ОСОБА_1 , яка повідомила, що молодший син з нового року повертається до дитячого садка, вона з ним наразі займається за програмою дитячого садочка, робить домашні завдання. Вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми. Також вона запропонувала батьку дітей, щоб вони з понеділка до п`ятниці проживали разом з нею, оскільки вона займається їх навчальним процесом, а на вихідні він може брати дітей до себе та проводити з ними час.
Батькам дітей було запропоновано до вирішення питання в судовому порядку без згоди іншого з батьків не вчиняти дій, які суперечать інтересам іншого з батьків, що стосується навчання, лікування, виховання дітей. Також, запропоновано щоб діти з понеділка до четверга проживали з разом з матір`ю, а з п`ятниці до неділі - з батьком, на що вони погодились.
До початку засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради 18 січня 2022 року адвокат ОСОБА_2. повідомив про подання зустрічної позовної заяви у справі № 619/4208/21 та надав для ознайомлення протоколи опитування дітей, які просив взяти до уваги, оскільки вони можуть висловити свою думку стосовно спору між батьками щодо визначення місця їх проживання. Також повідомив, що діти добре ставляться до батька, він піклується про них. 
ОСОБА_1 офіційно працює, але наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною шестирічного віку. Вона зареєстрована як 
ФОП, але доходи не підтверджені. ОСОБА_2 , має характеристику з місця роботи та довідку про доходи, підстави для передачі дітей матері відсутні. Також адвокат повідомив, що зі слів дітей, мати могла застосувати до дітей фізичну силу, такі ж дії вчиняла її подруга, коли залишалася з ними на прохання матері. Батько діє виключно в інтересах дітей.
ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомила, що 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 надав їй можливість у телефонній розмові привітати сина ОСОБА_3 з днем народження . З того часу вона з дітьми не спілкувалася. Місце перебування дітей їй невідоме після того, як батько забрав меншого сина під час занять в дитячому центрі « Карусель », без її відома та згоди. Вона отримує дохід щомісячно в сумі 10 000,00 - 12 000,00 грн, надала податкову декларацію платника єдиного податку ФОП.
За інформацією старшого інспектора служби ювенальної превенції Харківського РУП № 3 Харківського РУНП № 3 ГУ НП у Харківській області, ОСОБА_2 забрав меншого сина під час занять в дитячому центрі « Карусель » без відома та згоди матері дитини. Також було вчинено сварку і бійку, що несприятливо вплинуло на психоемоційний стан дитини.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради 09 лютого 2022 року розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_25 та ОСОБА_21 з одним із батьків. 
ОСОБА_2 повідомив, що діти проживають з ним за адресою: АДРЕСА_1 , але згідно з інформацією, що надійшла до служби у справах дітей, ймовірним місцем проживання дітей є: 
АДРЕСА_8 . За цією адресою здійснювалися виїзди разом з працівником ювенальної превенції, факт проживання дітей за цією адресою не підтвердився.
На телефонні дзвінки ОСОБА_2 на цей час не відповідає, з тих підстав, що на всі питання уповноважений давати відповідь його адвокат. Він повідомив, що діти знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , номер телефону змінив. Протягом місяця працівникам Служби у справах дітей здійснювалися періодичні виходи за зазначеною адресою у різний час доби, але жодного разу двері не відчинили, встановити фактичне місце проживання дітей не вдалося. Було опитано сусідів, які нічого не повідомили з цього приводу.
За таких обставин, з метою захисту інтересів малолітніх дітей, орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_25 та ОСОБА_21 з матір`ю ОСОБА_1 . 
Відповідно до договору найму житлового приміщення від 11 серпня 2022 року, ОСОБА_2 орендував квартиру, що складається з двох житлових кімнат, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . 
За цією адресою також проживають батьки ОСОБА_2 . 
Згідно з довідками від 13 серпня 2022 року № 1619/751209422, 
№ 1619-7501209421, № 1619-7501209420 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідно, взято на облік як внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_2 . 
За заявою ОСОБА_2 від 22 серпня 2022 року сина сторін ОСОБА_3 зараховано до 4-А класу Комунального закладу «Розсошенська гімназія Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області» (далі - КЗ «Розсошенська гімназія Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області»).
06 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до директора КЗ «Розсошенська гімназія Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області», у якій повідомила що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , а тому з метою уникнення травмування дитини та попередження створення конфліктних ситуацій, просила повідомляти про успіхи сина в навчанні, його психологічний стан та стан здоров`я, а також зазначила, бажання брати участь в організації забезпечення навчального процесу сина. 
Згідно з довідкою від 07 вересня 2022 року № 119-5002107622 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, проживає за адресою: АДРЕСА_9 .
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 13 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , діти мають місце для сну, навчання та проведення дозвілля. Діти активні, веселі, здорові, добре йдуть на контакт. Ознаки складних життєвих обставин відсутні. 
Відповідно до актів обстеження умов проживання за адресою:
  АДРЕСА_9 від 28 вересня 2022 року та від 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 користується квартирою її троюрідної сестри, квартира складається з двох кімнат, діти з матір`ю не проживають, ознак складних життєвих обставин не виявлено. Мати здатна виконувати батьківські обов`язки.
У актах державного виконавця від 28 жовтня 2022 року та від 07 листопада 2022 року зазначено, що неможливо зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітніми дітьми (ніхто не відчинив двері будинку, хоча в будинку горіло світло, й у вікно виглядала невстановлена особа). 
Актом державного виконавця від 04 лютого 2023 року зобов`язано 
ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітніми дітьми.
Відповідно до акта державного виконавця від 04 лютого 2023 року, у зв`язку з відмовою дітей спілкуватися з матір`ю, прийнято рішення залучити психолога Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради.
У акті державного виконавця від 05 лютого 2023 року зафіксовано відмову дітей від спілкування з матір`ю. 
Згідно з актом оцінки потреб сім`ї від 10 лютого 2023 року № 26 за адресою АДРЕСА_9 , проживає ОСОБА_1 . Ознаки складних життєвих обставин відсутні.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають на наркологічному та психіатричному обліках.
Згідно з повідомленням Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради від 20 лютого 2023 року комісія з питань захисту прав дитини, заслухавши ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , дійшла висновку, що неможливо надати висновок про доцільність проживання дітей з одним із батьків. Розгляд питання відкладено на 3 місяці. Батькам надано такі рекомендації:
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - провести роботу з медіатором, щоб знайти порозуміння у спілкуванні між собою; залучити мобільну бригаду соціально-психологічної допомоги до роботи з дітьми для визначення їх психологічного стану (або будь-якого іншого психолога); 
ОСОБА_2 - не чинити перешкоди у спілкуванні матері ОСОБА_1 з дітьми з метою відновлення контакту.
Про результати виконання рекомендацій (проведену роботу) ОСОБА_2 і ОСОБА_1 необхідно проінформувати Службу у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради та надати підтверджуючі документи.
Аналогічні рекомендації були затверджені рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06 березня 2023 року № 16 «Про затвердження протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 2 від 17.02.2023 року». Додатково рекомендовано ОСОБА_2 і ОСОБА_1 провести роботу з медіатором, щоб знайти порозуміння у спілкуванні між собою.
18 квітня 2023 року відбулося повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Шербанівської сільської ради, на якому розглядалося питання стосовно проживання дітей з одним із батьків. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши обох батьків, комісія дійшла висновку, що батьки не виконують рекомендації, надані комісію на минулому засіданні, не можуть порозумітися між собою та дійти спільної думки з приводу вирішення ситуації щодо визначення місця проживання дітей та побачень матері з дітьми. 
За таких обставин, комісія вважала за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почергово по два місяці з матір`ю 
ОСОБА_1 та по два місяці батьком ОСОБА_2 , починаючи спільне проживання з матері.
Зобов`язано батьків виконувати попереднє рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради від 17 лютого 2023 року, затверджене рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради від 06 березня 2023 року № 16. 
У судовому засіданні 30 березня 2023 року суд першої інстанції з`ясував думку старшого сина сторін ОСОБА_3 , який повідомив, що не бажає жити з матір`ю, бо вона їх не годує і не одягає, а бажає жити з батьком, який їх годує та одягає. Уроками з ним займається його бабуся (мати відповідача ОСОБА_2 ), яка проживає з ними. Тато працює. Пояснити, чому він не любить маму ОСОБА_3 не зміг.
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). 
Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У справі, що переглядається спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей, батьки яких не можуть дійти згоди щодо вирішення цього питання у позасудовому порядку, у тому числі й за сприяння органів опіки та піклування. 
Зокрема, Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради (за місцем зареєстрованого місця проживання сторін) неодноразово проводилися бесіди з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу вирішення конфлікту між ними мирним шляхом, які не дали позитивних результатів. 
Крім того, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Щербанівської сільської ради (за місцем тимчасового проживання сторін як внутрішньо переміщених осіб), заслухавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рекомендувала сторонам: провести роботу з медіатором, щоб знайти порозуміння у спілкуванні між собою; залучити мобільну бригаду соціально-психологічної допомоги до роботи з дітьми для визначення їх психологічного стану (або будь-якого іншого психолога); батькові ОСОБА_2 - не чинити перешкод у спілкуванні матері з дітьми з метою відновлення контакту між ними.
27 березня 2023 року медіатор Охтирська С. В. повідомила Службу у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, що у телефонному режимі до неї зверталися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які поодинці виявили бажання виправити ситуацію, що склалася, однак дізнавшись умови проведення медіації кожен з них відмовився. 
Отже, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Щербанівської сільської ради сторони не виконали. 
Вирішуючи спір по суті, суди встановили, що обоє батьків мають рівні можливості щодо забезпечення належного утримання та виховання дітей. Обставин, які б категорично унеможливлювали проживання дитини з батьком чи з матір`ю, не встановили.
ОСОБА_2 бажає одноосібно здійснювати фізичну опіку над малолітніми синами сторін, посилаючись на те, що відповідачка не здійснювала належного догляду за дітьми, коли вони проживали з нею, зокрема, не забезпечувала належного харчування, залишала вночі дітей без нагляду, вчиняла домашнє насильство стосовно дітей, а також посилається на небажання дітей проживати з матір`ю.   
Перевіряючи такі доводи ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 з народження дітей турбувалася про них та приділяла їм належну увагу, займалася їх освітою, розвитком, а також лікуванням у разі необхідності, має можливість робити це й надалі, у той час, коли за спільного проживання дітей з батьком цим переважно займається бабуся дітей - мати відповідача, яка, крім того, доглядає за хворим чоловіком, який потребує стороннього догляду.
Після припинення спільного проживання з відповідачем ОСОБА_1 не чинила йому перешкод у спілкуванні з дітьми. 
Натомість відповідач у примусовому порядку, у спосіб, який був стресовим для дітей, без погодження з позивачкою змінив місце проживання дітей. Протягом тривалого часу не повідомляв її про їх місце перебування, не повідомляв навчальні заклади про причини неявки дітей до школи та дитячого садка. 
Зазначене у сукупності дає підстави для висновку про наявність між позивачкою та відповідачем глибокого особистісного конфлікту та неприязних стосунків. Створювані батьком протягом тривалого часу перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні із синами призвели до руйнування їх зв`язку зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і матір, що вочевидь вплинуло на формування категорично негативної думки дітей про матір. 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19. 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Якименко М. М., посилається на те, що суди проігнорували численні посилання заявника на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. 
У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що «під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини.
Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини».
Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суди встановили, що внаслідок сварки, яку вчинили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в приміщенні К3 «Солоницівський ліцей № 3», працівником Відділу поліції № 3 Головного управління Національної поліції у Харківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП стосовно обох батьків. 
Доказів звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно дітей матеріали справи не місять і суди зазначеного не встановили. 
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції не взяв до уваги надані сторонами матеріали щодо кримінальних проваджень (витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань, заяви до правоохоронних органів про вчинення кримінальних правопорушень, пояснення, протоколи допиту потерпілих), оскільки такі не містять відомостей про встановлення вини у вчиненні кримінальних правопорушень та про притягнення їх до кримінальної відповідальності у зв`язку з їх вчиненням як позивачки, так і відповідача. 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди не врахували думку дітей сторін: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які висловлюють категоричне небажання проживати з матір`ю. 
У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду 
від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.
У справі, що переглядається, 30 березня 2023 року у судовому засіданні у суді першої інстанції, суд заслухав думку сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що не бажає жити з матір`ю, бо вона їх не годує і не одягає, а бажає жити з батьком, який їх годує та одягає. Уроками з ним займається його бабуся (мати відповідача ОСОБА_2 ), яка проживає з ними. Тато працює. Пояснити, чому він не любить маму, ОСОБА_3 не зміг.
Надаючи оцінку зазначеним поясненням дитини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що висловлене дитиною бажання й надалі проживати з батьком, з яким він проживає з осені 2021 року, є невмотивованим, висловлене загальними фразами про те, що мама не годує та не одягає його, а це робить батько. 
З метою з`ясування думки сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції (у порядку підготовки справи до розгляду) дослідив наявний у матеріалах справи відеозапис подій 04 і 05 лютого 2023 року (т.3, а.с 44) під час виконання ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року про забезпечення позову 
ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати позивачці можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної суботи місяця з 
10.00 год. до 16.00 год. та кожної неділі місяця з 10.00 год до 14.00 год.
Згідно з відеозаписом діти не виявили бажання спілкуватися з матір`ю. Молодший син сторін ОСОБА_7 плакав та обіймав батька.
Ураховувавши висловлену дітьми думку системно, їх вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку,з`ясовувавши належно фактичні обставини справи, зокрема щодо стосунків, які склалися між батьками дітей, суди дійшли висновку про те, що поведінка та висловлювання дітей є наслідком їх тривалої ізоляції від матері.
Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що про наявність зовнішнього впливу батька на формування ставлення дітей до матері свідчить також і те, що 
ОСОБА_2 всупереч забороні суду під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, яке проводилося в режимі відеконференції, тримав дітей біля себе, дозволяв старшому сину звертатися до суду, висловлювати свої заперечення на адресу суду, фактично повторюючи слова батька.
Зазначене спростовує твердження заявника про те, що суди не врахували думку дітей, оскільки суди приділили належну увагу поясненням малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , наданим ним у судовому засіданні та його поведінці, а також дослідили відеозапис зустрічі ОСОБА_1 з обома дітьми, надавши зазначеному відповідну оцінку.  
У контексті наведеного Верховний Суд зазначає, у суду апеляційної інстанції не було обов`язку повторно заслуховувати думку дітей, в тому числі й шляхом відтворення відоезапису подій 04- 05 лютого 2023 року, яка фактично не змінилася. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 визнавала, що діти не бажають з нею проживати. Водночас з метою налагодження стосунків з ними, вона просила розпочати зустрічі з дітьми у присутності ОСОБА_2 , психолога та представника служби у справах дітей, що дає підстави для висновку про її дійсне бажання налагодити втрачений контакт з дітьми.  
Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не залучив до участі у розгляді справи належний орган опіки та піклування, а саме адміністрацію Слобідського району Харківської міської ради, оскільки ОСОБА_2 з малолітніми дітьми проживають на території Слобідського району міста Харкова, за адресою: АДРЕСА_10 , та ухвалив судове рішення за відсутності актуального висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей, Верховний Суд виходить з такого. 
За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.
Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).
Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї, з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.
Згідно із пунктом 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до матеріалів справи участь у розгляді справи брали Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, яка здійснює свою діяльність за зареєстрованим місцем проживання сторін у справі, та Служба у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради, яка здійснює діяльність за тимчасовим місцем проживання сторін як внутрішньо переміщених осіб, адресу якого сторони повідомили суду першої інстанції. 
Служби у справах дітей надали висновки щодо визначення місця проживання дітей, які суди дослідили та надали їм відповідну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України.  
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. 
Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом, захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.
Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не повідомляв суд про зміну місця проживання, клопотання про залучення/заміну органів опіки та піклування не подавав. Заперечень щодо участі у розгляді справи Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради та Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради не висловлював. 
Суду апеляційної інстанції заявник пояснив, що з 10 жовтня 2023 року разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_10 .
Зважаючи на те, що залучені до участі у розгляді справи служби у справах дітей, як за зареєстрованим місцем проживання, так і повідомленим суду першої інстанції місцем тимчасового проживання, які надали свої висновки щодо визначення місця проживання дітей; зміна адреси місця проживання відповідача разом з дітьми відбулася після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для залучення на стадії апеляційного розгляду справи адміністрації Слобідського району Харківської міської ради та витребування від органу опіки та піклування актуального висновку щодо розв`язання спору у цій справі, про що навів відповідні мотиви в ухвалі суду від 18 січня 2024 року. 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції на порушення норм процесуального права необґрунтовано відхилив клопотання заявника про долучення нових доказів, а саме: висновку експертів Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Козлової А. Г. та Волошиної О. В. від 23 серпня 2023 року № СЕ-19-23/38147-ПС; висновку фахівця, складеного за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 13 червня 2023 року Федосовою Л. О. ; висновку, складеного за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 14 червня 2023 року кандидатом психологічних наук Вакуліч Т. М. , з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. 
У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України дає підстави для висновку, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 ).
Висновки психологів   Федосової Л. О. від 13 червня 2023 року та Вакуліч Т. М. від 14 червня 2023 року, складені за результатами психодіагностичного обстеження дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також комісійної судової психологічної експертизи щодо малолітніх дітей від 23 серпня 2023 року 
№ СЕ-19-23/38147-ПС складені після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, тобто є новими доказами, які були отримані відповідачем після ухвалення рішення судом першої інстанції. 
Вирішуючи зазначене клопотання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки нові докази були отримані відповідачем після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, то, відповідно, могли бути долучені до матеріалів справи лише за наявності виняткових випадків відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України.  
ОСОБА_2 , як той із батьків, з ким з 2021 року проживають малолітні діти, спір щодо визначення місця проживання яких перебував у на розгляді суду першої інстанції з 25 серпня 2021 року до 23 травня 2023 року, не довів, що був позбавлений можливості звернутися до відповідних фахівців для проведення психодіагностичного обстеження дітей та замовити висновок комісійної судової психологічної експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідних клопотань у суді першої інстанції не заявляв. 
Крім того, Верховний Суд ураховує, що у судовому засіданні у суді першої інстанції 30 березня 2023 року, перефразовуючи питання представника ОСОБА_1 , суд запитав у ОСОБА_2 , чи всі докази, які він вважав важливими, він надав суду, на що він відповів, що так (звукозапис судового засідання 0:50:41). 
Отже, посилання у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема щодо розгляду клопотань ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи доказів, забезпечення доказів шляхом їх огляду у судовому засіданні, є необґрунтованими. Зазначені доводи були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, з урахуванням порядку заявлення клопотань та подання доказів, а також необхідності надання оцінки усім поданим у справі доказам, у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції позбавив ОСОБА_2 права на надання професійної правничої допомоги, оскільки відмовив у задоволенні клопотання адвоката Якименка М. М., який діяв в його інтересах, про оголошення перерви у розгляді справи. 
У судовому засіданні 03 квітня 2024 року у суді апеляційної інстанції були присутніми ОСОБА_2 та його представник адвокат Якименко М. М. ОСОБА_1 та її представник адвокат Жарова-Тітарьова Л. М.
Під час судового засідання адвокат Якименко М. М., посилаючись на необхідність взяти участь у судовому засіданні з розгляду іншої справи (запис судового засідання 1:03:06), просив оголосити перерву у розгляді цієї справи. 
Згідно з частиною другою статті 240 ЦПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.
Надання адвокатом Якименком М. М., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , переваги участі у розгляді іншої справи у якій він бере участь, та залишення залу судових засідань за власною ініціативою (вихід із відеоконференції), не є підставою для оголошення перерви у розгляді справи відповідно до зазначеної норми ЦПК України.  
Не знайшли свого підтвердження і доводи заявника про те, що суд позбавив його права доступу до правосуддя, відключивши від відеоконференції під час розгляду справи.  
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша, друга статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, четверта статті 12 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (пункти 1, 2 частини другої статті 43 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною третьої статті 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Згідно з частиною першою статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
Згідно із записом судового засідання у режимі відеоконференції від 03 квітня 2024 року, за порушення порядку під час судового засідання стосовно 
ОСОБА_2 було застосовано попередження. Суд роз`яснив заявнику статті 44, 144 ЦПК України.
Однак, діючи на власний розсуд, ОСОБА_2 і надалі неодноразово допускав зазначені порушення, виявляючи очевидну неповагу до суду та інших учасників судового процесу, що не спрямоване на ефективний захист їх прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, що у свою чергу є підставою, відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України, для застосування до нього заходу процесуального примусу у вигляді видалення із залу судового засідання.
За вказаних обставин застосування судом апеляційної інстанції до 
ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді видалення із залу судового засідання є обґрунтованим. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання дітей частково, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що діти фактично проживають з батьком, який категорично заперечує можливість спілкування матері з дітьми, а тому покладення на батька обов`язку передати дітей матері, з урахуванням відсутності підстав для відібрання дітей, є способом виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що на час розгляду справи, з огляду на встановлені судами обставини, вік дітей, необхідність їх контакту з матір`ю, а також ураховуючи поведінку відповідача, який чинить перешкоди у такому контакті, займає категоричну позицію, нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях спільної фізичної опіки над синами, у тому числі шляхом застосування процедури медіації, визначення місця проживання малолітніх синів сторін з матір`ю забезпечить зростання дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
У контексті забезпечення права дітей на спілкування з батьком, а також права батька на виховання своїх дітей, колегія суддів зазначає, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своїх синів, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, проводити з ними необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким із батьків діти будуть проживати більшість часу. Визначення на цьому етапі місця проживання дітей з матір`ю не повинно негативно впливати на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків.
Колегія суддів Верховного Суду наголошує, поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дітей, адже діти не мають самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковують досвід і поведінку авторитетних для них батьків. Батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дітьми, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. 
При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дітей.
Інші доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, та надавши належну правову оцінку фактичним обставинам справи і поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. 
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, залишити без задоволення .
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	Д. Д. Луспеник    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	Б. І. Гулько    	
 	Г. В. Коломієць    	
 	Р. А. Лідовець