П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/7053/23-а 
                                                              Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Кушнір Віталіна Олександрівна 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
22 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення від 01.09.2023 №121630004854, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови їй в призначенні пенсії із зарахуванням до стажу періоду роботи у колгоспі з 18.01.1984 по 21.10.1984, період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977, а також період роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити їй пенсію та врахувати стаж періоду роботи у колгоспі з 18.01.1984 по 21.10.1984, період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977, а також період роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979 з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 01.09.2023 №121630004854 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2023 про призначення пенсії та зарахувати до загального трудового стажу період роботи у колгоспі з 18.01.1984 по 21.10.1984, період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977, а також період роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 24.05.2022 №7713-5001628303.
Із змісту трудової книжки позивача вбачається, що в ній містяться наступні записи:
- до вступу на роботу в ККП ПЄО «Дніпроенерго» трудового стражу немає. Навчання в ТУ №2 з 01.09.1975 року по 22.06.1977 року, диплом 12С№609808 від 27.06.1977;
- №1 18.09.1979 прийнята на роботу в якості учня оператора хлороочисних агрегатів цеху КБО – наказ №73 від 18.09.1979;
- №4 08.11.1983 звільнена за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням;
- №5 18.01.1984 прийнята на роботу колгосп «Дніпро» в якості учениці;
- №6 21.10.1984 звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;
- №7 11.04.1982 прийнята на робота в якості інспектора по обліку газу ВО «Запопоріжжягаз» - наказ від 11.04.1982 №17;
- №8 24.07.1989 звільнена згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 24.07.1989 №46;
- №9 16.03.1991 прийнята на роботу в якості оператора складу паливно-мастильних матеріалів – наказ від 16.03.1991 №12;
- №10 06.05.1994 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 06.05.1994 №26;
- №11 12.07.1994 прийнята на роботу в відділ внутрішньої безпеки черговим вахтером КП «Гран» - наказ від 12.07.1994 №21;
- №12 03.09.1995 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 03.09.1995 №3;
- №13 20.09.1995 прийнята на роботу черговим охоронцем промбази НВТ «Темп Лтд» - наказ від 20.09.1995 №34к;
- №16 11.01.1997 звільнена за статтею 36 КЗпП України – наказ від 11.01.1997 №2;
- №17 18.05.2008 прийнята на роботу ПП «Висильєв» - розпорядження від 18.05.2008 №19;
- №19 19.11.2010 трудовий договір розірваний у зв`язку з закінченням строку дії – розпорядження від 19.11.2010 №7;
- №20 11.01.2018 прийнята до КП «СТрУ» кондуктором громадського транспорту до служби руху – наказ від 10.01.2018 №16-вк;
- №21 14.09.2020 звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України – наказ від 14.09.2020 №3.
25.08.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
За результатами розгляду заяви позивача від 25.08.2023 про призначення пенсії, 01.09.2023 відповідачем-2 прийнято рішення за №121630004854 про відмову в призначенні пенсії за віком.
В обґрунтування відмови, відповідач зазначав, що страховий стаж позивачки складає 8 років 4 дні (враховано по 26.01.2023), який обчислено за даними Реєстру з урахуванням свідоцтва про народження від 05.06.2018 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
До страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979 у зв`язку з порушенням пункту 2.10 Інструкції, зазначені зміни про прізвище на внутрішньому боці обкладинки не завірені печаткою. За розглядом матеріалів трудової книжки встановлено, що період роботи з 18.01.1984 по 21.10.1984 у колгоспі "Дніпро" підлягає уточненню документами про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум. Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977 згідно сканованої копії довідки від 16.05.20013 (так зазначено у довідці) №38-111 у зв`язку з порушенням абзацу другого пункту 1.1 Порядку 22-1.
08.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №2400-1708-8/37168 повідомило позивача про прийняте 01.09.2023 в умовах розподілу та опрацювання звернень за принципом єдиної черги, завдань та єдиної черги спеціалістів рішення №121630004854 про відмову в призначенні пенсії за результатами розгляду заяви позивача.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно із ч.1 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 Закону №1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).
В силу ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема у 2022 році – не менше 29 років.
За змістом п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Приписами ст.56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Положеннями ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Вимогами абзацу 1 п.3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
З матеріалів справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило в призначенні позивачці пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж, що передбачений ст.26 Закону №1058 (страховий стаж становить страховий стаж позивачки складає 8 років 4 дні).
До страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979 у зв`язку з порушення пункту 2.10 Інструкції, зазначені зміни про прізвище на внутрішньому боці обкладинки не завірені печаткою. За розглядом матеріалів трудової книжки встановлено, що період роботи з 18.01.1984 по 21.10.1984 у колгоспі "Дніпро" підлягає уточненню документами про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум.
Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977 згідно сканованої копій копії довідки від 16.05.20013 (так у довідці) №38-111 у зв`язку з порушенням абзацу другого пункту 1.1 Порядку 22-1.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Разом з тим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Слід зауважити, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
У свою чергу згідно з вимогами ст.101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працював позивач, або архівні установи   для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.
Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Із змісту трудової книжки позивача вбачається, що в ній містяться наступні записи:
- до вступу на роботу в ККП ПЄО «Дніпроенерго» трудового стражу немає. Навчання в ТУ №2 з 01.09.1975 по 22.06.1977, диплом 12С№609808 від 27.06.1977;
- №1 18.09.1979 прийнята на роботу в якості учня оператора хлороочисних агрегатів цеху КБО – наказ №73 від 18.09.1979;
- №4 08.11.1983 звільнена за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням;
- №5 18.01.1984 прийнята на роботу колгосп «Дніпро» в якості учениці;
- №6 21.10.1984 звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;
- №7 11.04.1982 прийнята на роботу в якості інспектора по обліку газу ВО «Запопоріжжягаз» - наказ від 11.04.1982 №17;
- №8 24.07.1989 звільнена згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 24.07.1989 №46;
- №9 16.03.1991 прийнята на роботу в якості оператора складу паливно-мастильних матеріалів – наказ від 16.03.1991 №12;
- №10 06.05.1994 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 06.05.1994 №26;
- №11 12.07.1994 прийнята на роботу в відділ внутрішньої безпеки черговим вахтером КП «Гран» - наказ від 12.07.1994 №21;
- №12 03.09.1995 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України – наказ від 03.09.1995 №3;
- №13 20.09.1995 прийнята на роботу черговим охоронцем промбази НВТ «Темп Лтд» - наказ від 20.09.1995 №34к;
- №16 11.01.1997 звільнена за статтею 36 КЗпП України – наказ від 11.01.1997 №2;
- №17 18.05.2008 прийнята на роботу ПП «Висильєв» - розпорядження від 18.05.2008 №19;
- №19 19.11.2010 трудовий договір розірваний у зв`язку з закінченням строку дії – розпорядження від 19.11.2010 №7;
- №20 11.01.2018 прийнята до КП «СТрУ» кондуктором громадського транспорту до служби руху – наказ від 10.01.2018 №16-вк;
- №21 14.09.2020 звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України – наказ від 14.09.2020 №3.
Дослідженням трудової книжки позивача встановлено, що на першій сторінці здійснено запис про те, що прізвище « ОСОБА_3 » змінено на прізвище « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 22.06.1983 року виданого Запорізьким відділом РАЦС.
Так само, в трудовій книжці позивача міститься запис про те, що до прийняття на роботу в ККП ПЄО «Дніпроенерго» позивач навчалась в ТУ-2 с 01.09.1975 по 22.06.1977, диплом 12С №609808 від 27.06.1977 року.
Згідно довідки ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище сфери послуг» від 16.05.2013 №38-111, позивач з 1975 року по 1977 рік дійсно навчалась в ТУ-2 по 2-х річній програмі. Термін навчання з 01.09.1975 (наказ №51к від 01.09.1975) по 22.06.1977 (наказ №18к від 22.06.1977) по професії штукатур. По закінченню навчання отримала диплом НОМЕР_3 кваліфікованого штукатура 3-го розряду.
Отже, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).
Беручи до уваги викладені висновки, наявні підстави для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 01.09.2023 №121630004854 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити їй пенсію та врахувати стаж періоду роботи у колгоспі з 18.01.1984 по 21.10.1984, період навчання з 01.09.1975 по 22.06.1977, а також період роботи за трудовою книжкою від 18.09.1979 з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, слід зазначити наступне.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Зважаючи на суть та характер спірних відносин, з огляду на необґрунтованість і передчасність прийнятого оскаржуваного рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії, належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаного рішення, і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, як органу до якого позивачем було подано заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.