Постанова 
Іменем України
 
25 вересня 2024 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/13878/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва 
 
від 21 лютого 2020 року 
 
в складі судді Луценко О. М. 
 
у цивільній справі №756/9555/19 Оболонського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів
 
                                  У С Т А Н О В И В: 
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежним чиномвиконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, звернулася до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 73 273,72 грн за період з січня 2018 року по травень 2019 року.
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року позов задоволено у повнолму обсязі.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. 
 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки не повідомив відповідача про розгляд справи, чим позбавив права на подання відзиву на позов та надання доказів на спростування обґрунтувань позивача.
 
Вказував, що позивачка надала суду недостовірну інформацію щодо несплати аліментів, оскільки розмір сплачених ним аліментів у період з січня 2018 по травень 2019 року становить 64 881 грн, що підтверджується долученими до скарги письмовими доказами. Додав, що сплачений ним розмір аліментів в сумі 64 881 грн враховано державним виконавцем та підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.
 
Також вказував, що він не мав стабільного доходу, не був працевлаштований, слачував 1/3 частину від свого фактичного доходу, а тому заборгованість зі сплати аліментів у період з січня 2018 року по травень 2019 року у розмірі 8 392,72 грн утворилася не з його вини, що в свою чергу виключає правові підстави нарахування та стягнення пені.
 
Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за інші періоди, в якій утворилася заборгованість.
 
За наведених обставин просив скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції від 21.02.2020 в порядку письмового провадження без виклику сторін (а. с. 121).
 
Позивачка також належним чином повдіомлена про розгляд апеляційної скарги відповідача на заочне рішення суду першої інстанції від 21.02.2020 в порядку письмового провадження без виклику сторін (а. с. 123, 139).
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив. В обґрунтування відзиву зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки надані відповідачем докази не спростовують висновку суду про наявність заборгованості зі сплати аліментів, а відтак і наявності підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без повідомлення відповідача про розгляд справи.
 
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, враховуючи наступне.
 
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.
 
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
 
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. 
 
Судова повістка про виклик повинна бути вручена  з  таким  розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
 
Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.
 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного з викликом сторін; судове засідання призначено на 12.12.2019 (а. с. 18). 
 
Суд першої інстанції надіслав ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та судову повістку на 12.12.2019. Проте, поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення ОСОБА_1 з відміткою поштового відділення "З інших причин" (а. с. 19).
 
12 грудня 2019 року судове засідання відкладено на 21 лютого 2020 року, про яке відповідач не був повідомлений, оскільки згідно відмітки на поштову відправленні, судова повістка на 21.02.2020 не вручена             ОСОБА_1 "З інших причин" (а. с. 26-26).
 
В матеріалах справи відсутні докази, що суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи за допомогою засобів мобільного зв`язку.
 
Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
 
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.
 
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2018 і до досягнення дітьми повноліття.
На виконання рішення суду від 02.03.2018 видано виконавчий лист №752/1197/18 від 12.03.2018, який в свою чергу звернуто до примусового виконння. На даний час виконавче провадження перебуває в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, складеного 04.06.2019 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Джулай Ю. Ю., що долучений до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 по аліментах на утриманні дітей за період з січня 2018 року по травень 2019 року станом на 31.05.2019 становить 77 454,37 грн.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів, розраховану відповідно до вимог ч. 1               ст. 196 СК України, в сумі 73 273,72 грн.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що розмір сплачених ним у період з січня 2018 по травень 2019 року аліментів становить 64 881 грн, а відтак розмір боргу за цей же період становить               8 392,72 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх доводів щодо розміру заборгованості по аліментам до апеляційної скарги                      ОСОБА_1 долучено квитанції від АТ КБ "ПриватБанк"                          (а. с. 25-27). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що дані квитанції враховані державним виконавцем і наявний інший розрахунок заборгованості, який спростовує долучений ОСОБА_2 до позовної заяви розрахунок заборгованості по аліментам.
В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що наявні декілька розрахунків заборгованості по аліментам, складених державним виконавцем.
Так, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.05.2019 у ВП №58867514, згідно якого у період з січня 2018 року по травень 2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 77 454,37 грн (а. с. 14). З даного розрахунку також вбачається, що розмір внесених                     ОСОБА_1 аліментів становить 0,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем у ВП №58867514, станом на 01.02.2023 заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2018 року по травень 2019 року становить 5 052,33 грн (а. с. 60-61, 101-102). 
09 листопада 2023 року у ВП №58867514 державним виконавцем Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яровим О. В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто  стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Національній гвардії А3018. В постанові від 09.11.2023 також зазначено про здійснення відрахування із суми доходів боржника у розмірі 50% доходів щомісяця, до погашення сум заборгованості (а. с. 67).
Згідно платіжної інструкції №7442 від 24.11.2023 ОСОБА_1 частково сплачено заборгованість в розмірі 87 647,93 грн у ВП №58867514 з виконання виконавчого листа №752/1197/18 від 12.03.2018 про стягнення аліментів (а. с. 133).
Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем у ВП №58867514, станом на 01.12.2023 заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2018 року по травень 2019 року становить 77 215,44 грн (а. с. 66). З даного розрахунку також вбачається, що розмір внесених ОСОБА_1 аліментів за спірний період становить 0,00 грн.
Також в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості станом на 31.05.2024, згідно якого заборгованість по аліментам станом у період з січня 2018 року по травень 2019 року становить 18 834,44 грн (а. с. 69). З даного розрахунку вбачається, що у період з січня 2018 роу по травень 2019 року державним виконавцем враховано сплачені ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 64 881 грн, тобто у розмірі про які вказує відповідач в апеляційній скарзі.
Проте, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що з урахуванням цих коштів розмір заборгованості за період з січня 2018 року по травень 2019 року становить 8 392,72 грн (77454,37-64881), оскільки як вказувалося вище, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, сладеного державним виконавцем в межах ВП №58867514 станом на 01.05.2024 заборгованість по аліментам за спірний період у даній справі становить 18 834,44 грн. 
Позивачка, заперечуючи проти апеляційної скарги, належними та допустимими доказами не спростувала розрахунок заборгованості, який складено станом на 01.05.2024.
Так, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що грошові кошти, які відображені в розрахунку заборгованості станом на 01.05.2024 були внесені відповідачем вже у 2024 році.
Разом з тим, на спростування доводів відповідача про часткове погашення заборгованості, позивачка не надала суду доказів, як то банківська виписка по рахунку, коли саме зараховані кошти на погашення боргу.
Крім того, позивачка фактично не погоджуючись з розрахунком заборгованості по аліментам від 01.05.2024, в якому за період з січня 2018 року по травень 2019 року вказано борг у розмірі 18 834,44 грн, не зверталася до державного виконавця з вимогою про здійснення перерахунку. 
Отже, належними та допустимими доказами у справі підтверджується, що розмір заборгованості зі сплати аліментів у спірний період, а саме з січня 2018 року по травень 2019 року становить 18 834,44 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів з посиланням на докази, які спростовують вказаний розмір заборгованості по аліментам в сумі                    18 834,44 грн, який існував станом на 31.05.2019.
Також, відзив на апеляційну скаргу не містить доводів з посиланням на належні та допустимі докази наявність заборгованості по аліментам в сумі 77 454,37 грн.  
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16).
Відповідач, в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, не зазначив якими саме доказами підтверджується цей факт, як і не зазначив вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.
Отже, станом у спірний період (з січня 2018 по травень 2019 року) у ОСОБА_1 існував борг по аліментам в сумі 18 834,44 грн.
За приписами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц).
Отже, згідно вищенаведених норм матеріального права, сума пені за прострочення сплати аліментів розраховується за такою формулою:
p=(A1x1%Q1)+(A2x1%xQ2)+……….(Anx1%Qn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені);
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені);
Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Враховуючи викладене та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази того, що за спірний період ОСОБА_1 частково сплачено аліменти, а саме повністю сплачено аліменти за січень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень та грудень 2018 року, а також те, що з розрахунку заборгованості станом на 01.05.2024 вбачається, що наявна переплата по аліментам з березня 2018 року січень 2019 року включно, то розмір пені за прострочення сплати аліментів обраховується лише за період з лютого по травень 2019 року.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у період з березня 2018 року по січень 2019 року здійснено переплату по аліментам, то розмір нарахованих, але не сплачених аліментів за березень 2019 року становить 3 087,77 грн. 
Відтак, розмір пені за лютий 2019 року наступний: нараховані та несплачені аліменти у сумі 3 087,77х1%х92 = 2 840,75 грн;
березень 2019 року: нараховані та несплачені аліменти у сумі                                   5 402,33х1%х61 = 3 985,42 грн;
квітень 2019 року: нараховані та несплачені аліменти у сумі                                   5 292х1%х31 = 1 640,52 грн;
травень 2019 року: нараховані та несплачені аліменти у сумі                                   5 052,33х1%х31 = 1 566,22 грн;
Отже, з урахуванням всього вищевикладеного, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів у період з січня 2018 року по травень 2019 року становить 9 342 грн 91 коп., тобто менше ніж розмір заборгованості у цей період. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру пені.
Крім того, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення.
Звертаючись до суду як із заявою про перегляд заочного рішення, так і з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не зазначив аргументів з посилання на докази щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на підставі ч. 2 ст. 196 СК України.
Зважаючи на те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає що розмір пені 9 342,91 грн є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, що відповідатиме інтересам дитини.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
 
Щодо розподілу судових витрат.
 
Згідно з ч. 1 ст. 141, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6              ст. 141 ЦПК України).
 
При зверненні ОСОБА_1 до суду з даним позовом, згідно вимог Закону України "Про судовий збір" підлягав сплаті судовий збір в сумі 768,40 грн, від якого позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
 
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1 152,60 грн.
 
Беручи до уваги викладене, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору та колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в розмірі 9 342,91 грн, то ОСОБА_1 за рахунок держави підлягає компенсації сума сплаченого судового збору у розмірі 908,94 грн.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України            
 
                                    П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 342 (дев'ять тисяч триста сорок дві) грн 91 коп.
 
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев'ятсот вісім) грн 94 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                       О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                    О. В. Желепа

                                                                                             О. В. Немировська