П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/34114/23	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:
- визнати противоправною бездіяльність щодо ненадання з 15.09.2023 пільги на отримання 50-% знижки на оплату за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання та 50-% знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; 
- зобов`язати надати з 15.09.2023 встановлену пунктом 5 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі – Закон №3551-ХІІ), пільгу на отримання 50-% знижки на оплату за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання та 50-% знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зазначає, що має статус ветеран війни-учасник війни, у зв`язку з чим на неї розповсюджуються пільги, встановлені законодавством України для цієї категорії осіб.
Як пояснює позивачка, вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме 50% знижки на оплату житлово-комунальних послуг.
У відповідь на вказане звернення отримала відмову, яку вважає протиправною, оскільки пункт 5 частини 1 статті 14 Закон №3551-ХІІ прямо встановлює, що учасникам війни надаються пільги з 50% знижки на оплату користування комунальними послугами та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. 
На переконання позивачки протиправна відмова порушує її конституційне право на соціальний захист.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), позов ОСОБА_1  -  задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання ОСОБА_1 пільги на отримання 50-% знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання та 50-% знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення з 15.09.2023.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області з 15.09.2023 надати ОСОБА_1 , встановлену частиною 1 статті 14 Закону 1 №3551-XII, пільгу на отримання 50-% знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання та 50-% знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 у справі № 12-р/2018 при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389, згідно якої розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Суд першої інстанції указав, що з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України) частина 6 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що передбачала такі умови, втратила чинність та застосуванню не підлягає.
За таких підстав суд визнав, що позивачка має право на отримання пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктом 5 частини 1 статті 14 Закону №3551-ХІІ як учасник війни, оскільки наявність такого статусу, згідно чинного законодавства, дає особі безумовне право на такі пільги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, покликаючись на пункт 3 Порядку надання пільг окремим категоріям осіб з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 (далі – Порядок №389), зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції.
Як указує скаржник, відповідно до вказаної вище норми, пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, якій дає право на податкову соціальну пільгу, який у 2023 році складає 3760 грн.
Посилаючись на те, що середньомісячний сукупний дохід заявниці за попередній шість місяців перевищує 3760 грн, скаржник вважає, що остання не має права на призначення пільги на оплату житлово комунальних послуг.
Таким чином, скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.09.2007 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.09.2005 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни. 
Згідно  копії паспорту серії НОМЕР_2 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 . 
14.09.2023 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про надання пільг, передбачених Законом №3551-ХІІ, а саме 50% знижки на оплату житлово-комунальних послуг. 
Листом від 30.10.2023 за вих. № 34774-32283/Ш-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивачку, що відповідно до пункту 3 Порядку № 389 пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2023 році склав 3760,00 грн.). 
Далі, відповідач повідомив про відмову у призначенні пільги, з огляду на те, що середньомісячний дохід заявниці за попередній шість місяців складає 6631,88 грн., що перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (3760 грн.).
Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пільги на оплату житлово-комунальними послугами, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Спірним питанням у цих правовідносинах є визначення, чи є у позивачки право на призначення пільги оплату житлово-комунальних послуг, встановленої положеннями статті 14  Закону № 3551-ХІІ, яке скаржник заперечує.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  (далі і вище - Закон № 3551-ХІІ).
Згідно пункту 5 частини першої статті 14 Закону № 3551-ХІІ  учасникам війни надаються такі пільги, зокрема:
50-% знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. 
На підставі частини 2 статті 14 Закону № 3551 –ХІІ пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені, зокрема, пунктом 5 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Разом з цим, 28.12.2014 прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від № 76-VIII, яким стаття 14 Закону №3551 –ХІІ доповнена частиною 6, яка передбачала, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018 частину 6 статті 14 визнано такою, що не відповідає Конституції України.
Конституційний Суд України в рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 зазначив, що встановивши у частині 6 статті 14, частині 2 статті 16 Закону № 3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні частини 5 статті 17 Конституції України.
Забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною 1 статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.
При цьому, Конституційний Суд України цим рішенням відтермінував на три місяці втрату чинності частини 6 статті 14 Закону № 3551-XII з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних змін до законів України.
Таким чином, з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України) частина 6 статті 14 Закону № 3551 втратила чинність та застосуванню не підлягає.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що починаючи з 19.03. 2019 при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, яка була передбачена частиною 6 статті 14 Закону № 3551, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду звернення ОСОБА_1 про надання пільги на оплату комунальних послуг, як учаснику війни, відповідач не врахував указане вище рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018, що свідчить про протиправність такої відмови.
Тож колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання пільги з оплати житлово-комунальних послуг, з тих підстав, що середньомісячний дохід позивачки перевищує величину доходу, який дає право на отримання пільги та про  зобов`язання відповідача надати пільги з оплати житлово-комунальних послуг, як особі яка має статус учасника війни.

Посилання скаржника на норми Порядку №389 колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що він прийнятий на реалізацію приписів Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», норми якого визнані неконституційними.
Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення скарги та скасування рішення суду відсутні.

У відповідності до ст. ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області– залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.09.2024.