УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/4771/23 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                  Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №286/4771/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості оплати за навчання дочки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вачко В.І. в м. Овруч,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила з урахуванням уточнення позовних вимог (вх.№682 від 18.01.2023) стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1/2 частину суми коштів за навчання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі для здобуття вищої освіти за освітнім рівнем «Магістр» у Навчально-науковому інституті права Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 01.10.2022 по 31.05.2024 на підставі договору з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка від 25.09.2022 №1962іп і договору з Навчально-науковим інститутом права Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 25.09.2022 №1962/1іп в розмірі 49 400 грн.
Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком ОСОБА_4 (прізвище змінено на ОСОБА_5 ). Вказує, що донька після отримання вищої освіти за освітнім рівнем «Бакалавр» продовжує навчання та з 01.10.2022 здобуває вищу освіту за освітнім ступенем «Магістр». Зазначає, що донька навчається на стаціонарі, а тому потребує матеріальної допомоги і має право отримати таку допомогу від батьків. Стверджує, що відповідач має регулярний дохід, як пенсіонер МВС України, є платоспроможним і має можливість надавати матеріальну допомогу та оплатити суму в розмірі однієї другої частини оплати за навчання доньки в розмірі 49 400 грн. Вказує, що навчання з метою здобуття професійної освіти відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з іншого з батьків, якщо їх поніс один з них. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача на свою користь половину вартості всіх фактично понесених та передбачуваних витрат на навчання доньки, що становить 49 400 грн. Також просить покласти на відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 10 000 грн.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що даний спір не може бути врегульований лише нормами ст. 185 СК України, тому в позові містилось посилання на ст. 185 СК України лише в контексті передбачуваності законом обов`язку батька утримувати доньку та обов`язку батька брати участь в половинному розмірі в додаткових витратах на дитину. Зазначає, що принцип справедливої рівноваги в тому числі й щодо обов`язку батьків стосовно повнолітньої доньки й щодо коштів, що витрачаються на навчання доньки, із покладанням на відповідача обов`язку взяти участь в оплаті навчання його дитини має діяти, щоб не допустити дискримінації стосовно добросовісності матері, що виконує такий обов`язок. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази понесення нею витрат на оплату навчання доньки. Звертає увагу на те, що вона не стягує аліменти з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки, а також не стягує додаткові витрати на утримання дитини, а просить відшкодувати половину вартості понесених витрат на оплату навчання. Вказує, що витрати на навчання не є поточними, а є додатковими при наявності особливих обставин. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
22 липня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року залишити без змін. Вказує, що в позовній заяві про застосування ст. 185 СК України як аналогії права позивачем не було зазначено, а тому позивач просила вирішити спір саме на підставі ст. 185 СК України. Зазначає, що всі посилання позивача на постанови Верховного Суду не можуть братися до уваги, так як у вказаних справах розглядались спори відносно неповнолітніх дітей. Звертає увагу на те, що позивач не вказує конкретні особливі обставини, які потребують додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини. Зазначає, що на момент вступу на освітній ступінь «Магістр» їх спільна донька є повнолітньою та має свою сім`ю, так як 04.09.2020 уклала шлюб. Вказує, що він як батько дитини свій обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання виконав в повному обсязі, шляхом сплати аліментів до досягнення донькою 23-х років. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
04 вересня 2020 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.09.2020.
ОСОБА_5 є студенткою І року навчання освітнього рівня «Магістр» денної форми навчання за спеціальністю «081-Право» освітньої програми «Право Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка» ІV рівня акредитації; початок навчання з 01.10.2022, закінчення навчання - 31.05.2024, загальна вартість освітньої послуги 98 800 грн., що підтверджується копією довідки Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 17.10.2022 №042/1800, та копіями договору №1962іп про навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, договору №1962/1іп про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Київського національного університету імені Тараса Шевченка, укладеними 25.09.2022 між ОСОБА_1 та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.
Також встановлено, що ОСОБА_1 у вересні та грудні 2022 року частково оплатила вартість навчання ОСОБА_5 на загальну суму 82 200 грн., що стверджується копіями платіжної інструкції від 22.09.2022 на суму 27400 грн., квитанції від 23.12.2022 на суму 24700 грн., квитанції від 26.12.2022 на суму 24700 грн.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10.04.2023 у справі №279/6316/22, яке набрало законної сили 10.05.2023, стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням у розмірі 1/6 частини всі видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 14.12.2022 і до досягнення нею 23-х років, тобто до 17.11.2023.
Згідно з довідкою Овруцького ВДВС у Коростенському районі Житомирської області №18325 від 27.02.2024 ОСОБА_2 сплачував аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання у зв`язку з навчанням протягом червня-грудня 2023 року (всього на суму 37 565,44 грн), за виконавчим листом №279/6316/22, виданим 15.05.2023 Овруцьким районним судом Житомирської області.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1 - 3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_8 просила стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину суми коштів за навчання повнолітньої доньки ОСОБА_3 . При цьому посилалася на ст. 185 СК України та вказувала, що витрати на навчання є додатковими витратами, які покладають на відповідача обов`язок з їх надання. Зміст апеляційної скарги також вказує на те, що ОСОБА_8 просить стягнути відшкодування 1/2 частини суми коштів за навчання повнолітньої доньки, при цьому зазначає, що вказані витрати є додатковими. 
Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Також, до подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2018 у справі №642/36/16-ц, в якій зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Саме такі висновки щодо застосування ст. 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 №6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 справа №622/373/16-ц (провадження №61-1717 св 18).
Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №512/4397/17.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19 зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 є студенткою освітнього рівня «Магістр» денної форми навчання за спеціальністю «081-Право» освітньої програми «Право Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка» ІV рівня акредитації; початок навчання з 01.10.2022, закінчення навчання - 31.05.2024, загальна вартість освітньої послуги 98 800 грн.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10.04.2023 у справі №279/6316/22, яке набрало законної сили 10.05.2023, стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням у розмірі 1/6 частини всі видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 14.12.2022 і до досягнення нею 23-х років, тобто до 17.11.2023.
Відтак, на підставі вказаного вище судового рішення з відповідача на користь ОСОБА_5 стягувалися аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23-х років, тобто до 17.11.2023.
Згідно з довідкою Овруцького ВДВС у Коростенському районі Житомирської області №18325 від 27.02.2024 ОСОБА_2 сплачував аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання у зв`язку з навчанням протягом червня-грудня 2023 року (всього на суму 37 565,44 грн), за виконавчим листом №279/6316/22, виданим 15.05.2023 Овруцьким районним судом Житомирської області.
Колегія суддів звертає увагу на те, що нормами діючого законодавства передбачено, що до суми аліментів на дитину, яка продовжує навчання, входить і вартість навчання.
Згідно зі статтею 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання.
Такий висновок міститься у судовому рішенні Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №478/2108/16-ц.
Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, зважаючи на те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Посилання ОСОБА_8 на практику Верховного Суду, зокрема на постанови від 12.01.2022 у справі №640/15771/19 та від 15.01.2024 у справі №591/1707/22 є помилковими, оскільки правові позиції викладені Верховним Судом у вказаних вище постановах не є релевантними до спірних правовідносин у даній справі.
Суд першої інстанції належним чином дослідив всі докази надані сторонами та доводи зазначені сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального та процесуального права і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді