УХВАЛА

31 липня 2024 року 
м. Київ

справа № 420/28722/23
адміністративне провадження № К/990/28316/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Юрченко В.П., перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі №420/28722/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2023 №000/16357/2405, № 000/16354/2405, № 000/16354/2405, № 000/16352/2405, №000/15356/2405.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди зазначали, що копію наказу про провдення документальної позапланової перевірки № 2845-п від 24.04.2023 та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 25.04.2023 № 241/15-32-24-05-14 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення, який було отримано позиваче. Відтак, відповідачем дотримано вимогу щодо належного повідомлення платника податків про перевірку.
          Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що подані платником податку первинні документи лише до суду та не були подані податковому органу ні під час проведення перевірки, ні як заперечення до отриманого акту перевірки, а також не надані разом зі скаргою на оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що є порушенням пп. 44.3, 44.6 ст.44 Податкового кодексу України.
          Окірм цього, судом першої та апеляційної інстанції зазначено, що контролюючий орган при перевірці позивача використано: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи; відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018-2020 роки; податкова інформація з Єдиного реєстру податкових накладних; відомості, відображені в податкових деклараціях з податку на додану вартість.
          Відтак, доводи позивача про те, що висновки акту перевірки базуються на підставі Інформаційних базах даних «ІС Податковий блок», чим порушено вимоги пп. 75.1.2. п. 75.1 статті 75 ПК У та проведено перевірку на підставі інформаційних баз, а не документів, не знайшли свого підтвердження.
           22.07.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 420/28722/23, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та задовольнити позов.
          При вирішенні питання щодо відкриття касаційного провадження суду зазначає наступне.
          За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
          Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
          Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
          Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
          Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).          
          Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 та 2 частини другої статті 353 КАС України.
          Разом з тим, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу, яких у касаційній скарзі не викладено.
          Щодо посилання скаржника на пункт 2 частини другої статті 353 КАС України, Суд зазначає таке.
          За змістом частини четвертої статті 12 КАС України (в редакції станом на момент відкриття провадження у справі судом першої інстанції) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
          Статтею 257 КАС України (в редакції станом на момент відкриття провадження у справі судом першої інстанції) визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
          Згідно із частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
          В порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).
          Якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України).
          За відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.
          Оскільки, сума спору не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
          За таких обставин Суд уважає, що скаржником не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження рішення суду з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
          Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
          Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
          Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
          За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
          На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 

УХВАЛИВ:

          Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 420/28722/23 - повернути скаржнику.
          Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
          Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	В.П. Юрченко