ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/7379/22
провадження № 22-ц/4809/814/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2024 року в складі головуючого судді Мохонько В. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги мотивувала тим, що 24 вересня 2010 року сторони уклали шлюб та від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 червня 2021 року шлюб між ними розірвано. 
Донька проживає з позивачкою, яка після розірвання шлюбу самостійно займається розвитком дитини та її вихованням, лікуванням.
Судовим наказом від 30 липня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 . Але за період з 14.06.2021 року по 01.1.2022 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, в розмірі 48 871,11 грн.
Задля забезпечення безпечного середовища у зв`язку із введенням на території України воєнного стану позивачка з донькою проживають в Туреччині, де остання навчається в школі.
Відповідач не виявляє цікавості щодо навчання доньки, не забезпечує її всім необхідним для розвитку і навчання. 
Дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком, протягом останніх трьох років вони жодного разу не бачились.
Оскільки ОСОБА_1 не виконує і не виконуватиме в майбутньому своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, позивачка вважає, що відповідно до норм ст. 164 СК України є підстави для позбавлення його батьківських прав. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992, 40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання дочки, наявний факт насилля в сім`ї, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав.
Також суд першої інстанції врахував, що в судовому засіданні представник управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради після допиту малолітньої ОСОБА_4 не підтримав раніше наданий висновок органу опіки та піклування, оскільки дитина повідомила про факт насилля в сім`ї та стала свідком сварок між батьками, посилався на Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У відповідності до Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі і дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2020 року № 585, будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства є жорстоким поводженням з дитиною.
Нормами ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Відповідач вважає, що суд не врахував його заперечення проти позову про позбавлення його батьківських прав, не дав оцінки, що саме позивачка своїми діями перешкоджає його спілкуванню з дитиною. З 2019 року позивачка з донькою постійно проживають на території Туреччини, куди відповідач літав у 2020 році, проте через непорозуміння з колишньою дружиною не зміг побачитись і поспілкуватись з дитиною.
Після 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану відповідач взагалі позбавлений можливості для побечень і спілкування з донькою через проживання у різних країнах та заборону виїзду йому як військовозобов`язаному.
Проте, це не свідчить про втрату його інтересу до дитини та відсутність бажання виконувати своїбатьківські обов`язки щодо виховання та утримання доньки.
Заборгованість з аліментів ним погашена.
Відповідач заперечує проти висновків суду першої інстанції, який не зважаючи на обставини і підстави, на які посилалась позивачка в обгрунтування своїх вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись лише на пояснення малолітньої доньки, за відсутності будь-яких доказів виснував про необхідність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав з підстав, передбачених ст 164 СК України, зокрема з урахуванням жорстокого повожєення батька з дитиною, оскільки наявний факт насилля в сім`ї.
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Болотськиї А. Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи скарги висновків суду не спростовують. Відповідач не надав доказів щодо перешкоджання позивачки спілкуванню батька з донькою, а лише вказує на проживання їх у різних країнах, проте не навів причин, з яких він усунувся від своєчасного забезпечення дитини усім необхідним: харчуванням, одягом, приладдям та гаджетами для навчання, належним медичним обслуговуванням.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивачки адвоката Болотських А. Ю., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23.05.2018 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 вересня 2010 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 83. 
Судовим наказом Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 404/4358/21 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 14 червня 2021 року до 16 серпня 2029 року.
За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Кропивницького відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість за аліментами гр. ОСОБА_1 становить 48 871,11 грн.
У довідці від 09.12.2021 року, за № 67778538/3 вказано, що ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_5 у період з 14.06.2021 року по 01.12.2021 року згідно з виконавчим листом № 404/4358//21 видним 30.07.2021 року. 
Згідно висновку виконавчого комітету Кропивницької міської ради №2661/49-13-24 від 25.04.2023 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав, є передчасним та недоцільним.
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції малолітня ОСОБА_3 , пояснила, що її вихованням повністю займається мама, з батьком спілкуватись не бажає, оскільки пам`ятає, як батьки постійно сварилися під час спільного проживання, батько застосовував фізичне насильство до її матері, а також мав місце випадок застосування фізичного насильства батьком відносно неї, коли батько дозволив собі вдарити її по обличчю, пам`ятає тільки сварки між батьками, під час їх спільного проживання, за час проживання разом з батьком останній не цікавився її життям, не запитував про її навчання в школі, не запитував про її потреби. Після повномасштабного вторгнення і введення в Україні воєнного стану та їх переїзду до Туреччини батько свою поведінку не змінив, продовжував і надалі вчиняти сварки та застосовувати фізичне насильство до її матері, та після неодноразових викликів поліції в Туреччини вирішив повернутися до України. Зазначила, що батько під час телефонних розмов, які зазвичай бувають в пізній час доби, погрожує їй приїхати до неї за відсутності її бажання та мати з ним зустрічі, в неї з часом з`явився страх, побоюється, що після приїзду знову буде бачити сварки, тому не бажає з батьком спілкуватися. Вказала, що мама проживає з іншим чоловіком, якого вона називає татом та бажає щоб батько ніколи не з`являвся в її житті.
Представник управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради після допиту малолітньої ОСОБА_3 , наданий до суду не підтримав висновок виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 2661/49-13-24 від 25.04.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , оскільки дитина повідомила про факт насилля в сім`ї та стала свідком сварок між батьками, посилався на Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 посилалась на те, що він не займається вихованням доньки, не забезпечує дитину усім необхідним, не турбуються про її повноцінний розвиток, не цікавиться її навчанням та успіхами, не вживає заходів до спілкування, повністю усунувся від участі у житті та вихованні доньки.
Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: "заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_1 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав."
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з правовим висновком суду першої інстанції і вважає, що відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки проживання сторін і їх малолітньої доньки в різних країнах (внаслідок життєвих обставин) дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між батьком та дитиною. Але при цьому батько не усувається від спілкування та утримання своєї доньки, цікавиться її життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.
З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що не втратив інтересу до дитини, що свідчить про його зацікавленість у активній участі в її житті.
Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Апеляційний суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.
Та обставина, що відповідач протягом останніх п`яти років не зустрічався з донькою, яка з матір`ю постійно проживає в Турецькій Республіці, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
ОСОБА_1 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка щодо дитини не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість позиція відповідача при розгляді спору переконливо свідчить про небайдужість та інтерес до дитини, бажання брати активну участь у її житті. 
Апеляційний суд також зауважує, що висловлене дитиною у суді небажання бачитись та спілкуватись з батьком, саме по собі не свідчить про ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Апеляційний суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову в позові.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У свою чергу у цій справі, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, в найкращих інтересах дитини зберегти зв`язок між батьком та донькою, не позбавляючи відповідача батьківських прав.
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.
Враховуючи наведене, узагальнені доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки з виховання доньки через об`єктивні причини, проте має бажання брати участь у житті дитини, її вихованні, утриманні, за відсутністю доказів винуватості у невиконанні ним своїх обов`язків, жорстокого поводження з дитиною, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками батька ОСОБА_1 , в позовній заяві взагалі не наведено обставин щодо жорстокого поводження відповідача з донькою та підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, за висновком органу опіки та піклування недоцільне позбавлення його батьківських прав, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 . 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та наявними у матеріалахсправи доказам, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду, яким позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 залишити без задоволення за його безпідставністю та недоведеністю.
З урахуванням норм ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору– 1488,60 грн підлягають компенсації за рахунок позивачки ОСОБА_1 , якій відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого 2024 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про позбавлення батьківських прав – залишити без задоволення.
В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 – 1488,60 грн сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         суддя                                                С. М. Єгорова

Судді                                                                О. Л. Карпенко

                                                                       С. І. Мурашко