Справа № 127/13108/24 
Провадження № 33/801/710/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року                                                                                          м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 12 квітня 2024 року о 09:22 год по вул. Генерала Арабея у м. Вінниці, він, будучи інструктором автошколи «Кул Драйв», керував транспортним засобом «Volkswagen New Beetle», державний номерний знак НОМЕР_1 , та навчав водінню ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням приладу «Alcotest Drager 6810». Результат огляду – 0,52 ‰.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння, а відтак вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
судом першої інстанції не досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення;
суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим позбавив його можливості реалізувати процесуальні права передбачені статтею 268 КУпАП;
12 квітня 2024 року ним не здійснювалось навчання учня-водія ОСОБА_2 , у зв`язку з перебуванням його на лікарняному;
доданий до матеріалів справи відеозапис є неповним та не містить зафіксованого факту проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, суд неодноразово надсилав судові повістки про місце і час розгляду справи за вказаним особою, що притягається до адміністративної відповідальності, місцем проживання, однак судові повістки ОСОБА_1 не отримує. При цьому, номер мобільного телефону або засоби електронного зв`язку ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не вказує, у зв`язку з чим суд позбавлений технічної можливості додатково використати засоби мобільного зв`язку або надіслати йому текстові повідомлення, пов`язані з розглядом справи.
ОСОБА_1 особисто подав апеляційну скаргу, а тому йому достеменно відомо, що відносно нього справа розглядається у Вінницькому апеляційному суді. Проте він кореспонденцію від суду, за зазначеною ним адресою, не отримує. Крім того, інформація щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності доступна для ознайомлення усім заінтересованим особам і може бути безперешкодно отримана особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за її власним бажанням на офіційному веб-сайті суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).
Ураховуючи наведене, встановлені КУпАП строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_1 .
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Установлено, що 12 квітня 2024 року о 09:22 год по вул. Генерала Арабея у м. Вінниці, ОСОБА_1 , будучи інструктором автошколи «Кул Драйв», керував транспортним засобом «Volkswagen New Beetle», державний номерний знак НОМЕР_1 , та навчав водінню ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.
Огляд ОСОБА_1  на стан алкогольного сп`яніння проводився поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду – 0,52 ‰.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положеннями статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.
Пунктом 1.10 ПДР України встановлено, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо у транспортному засобі.
Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пункт 3 розділу ІХ Інструкції встановлює, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі за змістом - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
Відповідно до частини третьої статті 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Судом установлено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, погодився з його результатами та не наполягав на проведенні повторного огляду у закладі охорони здоров`я.
Указані обставини підтверджуються власноручним підписом правопорушника на роздруківці результату тесту.
Судом було оглянуто матеріали відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції під час виявлення правопорушення, яке мало місце 12 квітня 2024 року.
З указаного відеозапису слідує, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб, у якому перебували інструктор автошколи «ФулДрайв» ОСОБА_1 та учень-водій ОСОБА_2 . 
У ході спілкування працівників поліції з водієм-інструктором ОСОБА_1 , в останнього були виявлені типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Працівником поліції зафіксований огляд водія на стан сп`яніння за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810». 
ОСОБА_1 погодився з його результатами та не наполягав на проведенні повторного огляду у закладі охорони здоров`я.
Отже огляд на стан сп`яніння проведений відповідно до Інструкції та статті 266 КУпАП.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, указано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив його права на захист, передбачені статтею 268 КУпАП не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Частиною першою статті 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 222238 слідує, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Ця ж адреса указана в апеляційній скарзі.
Судова повістка про розгляд справи на 27 червня 2024 року повернулась до суду через відсутність адресата за вказаною адресою, а тому вважається такою, що доставлена ОСОБА_1 
28 червня 2024 року судом першої інстанції повторно направлено ОСОБА_1 судову повістку про розгляд справи на 09 липня 2024 року 09:30 год.
Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у матеріалах справи відсутні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був обізнаний, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, який буде розглядатися у Вінницькому міському суді Вінницької області. 
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже ОСОБА_1 була забезпечена можливість участі у судовому засіданні, однак він скористався своїми правами на власний розсуд. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що 12 квітня 2024 року ним не здійснювалось навчання учня-водія ОСОБА_2 , у зв`язку з перебуванням його на лікарняному, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом.
Належних та допустимих доказів перебування 12 квітня 2024 року ОСОБА_1 на лікарняному матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки факт скоєння правопорушення ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не спростовані скаржником.
Ба більше, відеозаписом зафіксовані всі необхідні складові для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом, вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння та згода з його результатом, підтверджена власноручним підписом правопорушника на роздруківці результату тесту, що має доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 222238 підписаний ОСОБА_1 , будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, останній не зазначив, з заявами про неправомірність дій указаних працівників поліції чи порушення його прав під час огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Інші обставини на які посилається заявник, зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням, підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Наявні в матеріалах справи докази підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно. 
Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією частини першої статті 130 КУпАП.
Отже постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                           Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ