справа №373/1280/24                                               головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
провадження №33/824/3577/2024               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
23 липня 2024 року                                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вак Ольги Володимирівни на постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвоката Вак Ольга Володимирівна 21 червня 2024 року подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтувала тим, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Долучений поліцейськими відеозапис не відображає усіх обставин зупинки транспортного засобу, а також обставин складання протоколу.
Звернула увагу, що ОСОБА_1 є неповнолітньою особою та в силу свого віку, навичок та вмінь, не може в повній мірі усвідомлювати свої права та обов`язки у сфері права, а тому здійснити належний захист своїх прав на мав змоги.
Таким чином, матеріали справи не містять жодного беззаперечного доказу на підтвердження вчинення апелянтом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Місцевий суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення неповнолітнім, на час вчинення правопорушення навчався у школі, не працює, тобто самостійного заробітку не має, матеріальної шкоди вчиненням правопорушення нікому не завдав, а тому штраф у розмірі 40 800,00 грн. є для нього непомірним. Вважає, що суд мав застосувати заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП. Також, суд не мав права застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права, адже ОСОБА_1 його не отримував.
Крім того, про день та час слухання справи суд не повідомляв ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_2 , відомості про повідомлення у належний спосіб матеріали справи не містять.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2024 року для розгляду даної справи було визначено суддю Березовенко Р.В .
У судове засідання належним чином повідомлений апелянт ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. 
Будь-яких доказів неможливості явки до суду матеріали справи не містять. Клопотань про відкладення справи не надходило.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності апелянта та його представника.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з нижченаведених підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2024 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 по вул. Святиліській, в м. Переяслав, Бориспільського району Київської області, керував автомобілем марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1А ПДР України.
Вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №103461 від 28 травня 2024 року;
- відеозаписом на оптичному СД носії, на якому містяться відеозаписи з бодікамер поліцейського;
- копією постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП;
- поясненнями ОСОБА_1 .
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції врахував, що раніше до ОСОБА_1 суд вже застосував захід впливу у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який результатів не дав, а тому вважав за доцільне притягнути ОСОБА_1 до відповідальності в межах визначених ч.5 ст.126 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 в порушенні п.2.1А Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є законним і обґрунтованим.
Частиною п`ятою статті 126 КУпАП визначено, що повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.1.а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Встановлено, що постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року у справі №373/1841/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді передачі під нагляд батьку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За даними ЄДРСР постанова набрала законної сили 14 жовтня 2023 року.
Одним із доводів апеляційної скарги є відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Однак зі змісту відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції вбачається, що саме ОСОБА_1 перебував поряд з транспортним засобом під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які інші особи у автомобілі або поруч з ним відсутні.
Посилання апелянта на те, що транспортний засіб не рухався, а ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу, апеляційний суд оцінює критично як такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписами та поясненнями самого ОСОБА_1 від 25 травня 2024 року.
Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та  наведеними  в  даній  постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Крім того, кваліфікуючою ознакою інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення є повторність, тобто у розумінні ст. 35 КУпАП, вчинення особою протягом року однорідного правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.
Тобто, ОСОБА_1 , будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, був обізнаний про наслідки керування транспортним засобом без наявності відповідного права. 
Щодо доводів апелянта в частині застосованого покарання суд враховує, що санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною.
За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до ч. 1ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта про те, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не може бути застосоване, оскільки вказане стягнення прямо передбачене санкцією ч.5 ст. 126 КУпАП, а тому застосовується саме до осіб, які не мають права керування транспортним засобом.
Положеннями статті 13 КУпАП передбачено, що до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
Так, відповідно до статті 24-1 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догана або сувора догана; передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.
Накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800,00 грн., на думку апеляційного суду, відповідає меті адміністративного стягнення, визначеній у ст.23 КУпАП та положенням ст.ст.33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції статті ч.5 ст.126 КУпАП.
Апеляційний суд враховує, що попередньо за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 вже було застосовано заходи впливу відповідно до ст. 24-1 КУпАП.
Однак, такі заходи виявилися недієвими, не виконали превентивну функцію та призвели до вчинення повторного правопорушення ОСОБА_1 , що є переконливою підставою для застосування до правопорушника санкції відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Доводи апелянта в частині відсутності самостійного доходу спростовуються положеннями трудового законодавства, адже ОСОБА_1 досяг працездатного віку. Крім того, доказів відсутності у останнього будь-якого майна, за рахунок якого можливо сплатити штраф апелянтом не надано.
Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №103461 від 28 травня 2024 року про розгляд справи 11 червня 2024 року о 09 год. 00 хв. в Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді Київської області ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.1 «а» ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного перегляду.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №103461 від 28 травня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вак Ольги Володимирівни на постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 23 липня 2024 року.
 
Суддя:                                                                                                           Р.В. Березовенко