ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6698/24 Справа № 205/11489/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова  Н.В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. 
Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2005 року, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2013 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повнолітній син навчається у Дніпровському індустріальному фаховому коледжі на 3 курсі денного відділення на бюджетній основі, термін закінчення навчання 30 червня 2025 року. У зв`язку з навчанням сина позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення сином навчання у Дніпровському індустріальному фаховому коледжі, тобто до 30 червня 2025 року, але не більш ніж до досягнення сином віку 23 років. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено: Стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2023 року та до закінчення сином навчання в Дніпровському індустріальному фаховому коледжі, термін закінчення навчання 30 червня 2025 року, але не більше, ніж до досягнення сином віку 23 років. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В задоволенні позову в іншій частині – відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн..
Рішення суду мотивоване тим, що  ОСОБА_4  повнолітній, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, приймаючи до уваги матеріальний стан сторін, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на навчання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж досягнення ним віку 23 років. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2005 року, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2013 року, яке набрало законної сили 04 червня 2013 року (а.с. 10-12).
Від сумісного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 (а.с. 13).
На теперішній час ОСОБА_4 є повнолітнім, проживає разом з позивачем (а.с. 16), навчається в Дніпровському індустріальному фаховому коледжі на третьому курсі денного відділення на бюджетній основі, термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року (а.с. 14).
Позивач у зв`язку з навчанням сина потребує матеріальної допомоги з боку відповідача.
Згідно з довідкою про доходи від 17 листопада 2023 року, виданою Дніпровським індустріальним фаховим коледжем, загальна сума доходу ОСОБА_4 за період з 01 січня 2023 року по 31 жовтня 2023 року становить 22 816,00 грн. (а.с. 45).
ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з 03 січня 2024 року, що підтверджується довідкою серії 12ААГ № 559196 від 18 січня 2024 року (а.с. 53).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4  повнолітній, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, приймаючи до уваги матеріальний стан сторін, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на навчання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж досягнення ним віку 23 років. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки факту отримання стипендії особою, в інтересах якої заявлено позов, ОСОБА_4 , колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки сам по собі факт того, що ОСОБА_4 навчається на бюджетній основі, жодним чином не спростовує висновків суду про те, що у зв`язку з продовженням навчання син сторін потребує матеріальної допомоги, оскільки для навчання необхідно нести витрати на приладдя для навчання, канцелярські товари, підручники, харчування та інше. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суду надано проекти мирових угод між позивачкою та відповідачем щодо визначення витрат на лікування повнолітнього сина, та роздруківки переписки між ними, колегія суддів відхиляє, оскільки під час розгляду справи, сторонами домовленості не досягнуто, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано винесено рішення суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
А тому, враховуючи рівність прав та обов`язків кожного із батьків щодо утримання сина, те, що він як повнолітній має всі законні права та можливості для отримання свого заробітку, - колегія суддів вважає, що визначений законом розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки є справедливим та достатнім.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді А.П. Барильська
Е.Л. Демченко