УХВАЛА
18 липня 2024 року 
м. Київ
справа № 388/592/23
провадження № 61-9774ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Кіровоградське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Ощадбанк», Філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» про зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково.Зобов`язано АТ «Ощадбанк» відшкодувати ОСОБА_1 власні кошти в розмірі 9 800,83 грн. Зобов`язано АТ «Ощадбанк» відновити ОСОБА_1 залишок власних коштів на його рахунку до стану 12 755,00 грн, тобто до стану здійснення несанкціонованих операцій. Зобов`язано АТ «Ощадбанк» відновити ОСОБА_1 залишок кредитних коштів на його рахунку до стану 62 534,42 грн, тобто до стану здійснення несанкціонованих операцій та списати нараховані на цю суму відсотки, комісію.  В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення. Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року залишено без змін.Поновлено дію рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року.
У касаційній скарзі, поданій 04 липня 2024 року, АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом           на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Предметом позову у цій справі є вимоги про зобов`язання вчинити дії, шляхом зобов`язання АТ «Ощадбанк» відшкодувати ОСОБА_1 власні кошти в розмірі 9 800,83 грн; зобов`язання АТ «Ощадбанк» відновити ОСОБА_1 залишок власних коштів на його рахунку до стану 12 755,00 грн, тобто до стану здійснення несанкціонованих операцій; зобов`язання АТ «Ощадбанк» відновити ОСОБА_1 залишок кредитних коштів на його рахунку до стану 62 534,42 грн, тобто до стану здійснення несанкціонованих операцій та списати нараховані на цю суму відсотки, комісію. Отже ціна позову у цій справі про захист прав клієнта банку у зв`язку із здійсненням несанкціонованих операцій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом              на 01 січня 2024 року (250 х 3 028 грн = 757 000 грн). 
Ця справа є справою незначної складності. Вирішення спору пов`язано з доказуванням факту несанкціонованого списання коштів з рахунку фізичної особи, сприяння клієнта своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Разом з тим, повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.
Враховуючи наведене, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Колегія суддів враховує мотиви судових рішень і доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються необхідності перероцінки доказів у справі, та вважає, що з огляду на встановлення судами першої та апеляційної інстанцій усіх обставин справи та надання обґрунтованої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, незгода відповідача з ухваленими судовими рішеннями у цій справі не свідчить про те, що така справа має виняткове значення для учасника справи або має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
З огляду на ціну, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Ощадбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюакціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Кіровоградське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович