ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/997/24	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/729/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участю секретаря - Сович Н.А.,
представника апелянта - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/997/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -
ВСТАНОВИв:
До Бучацького районного суду надійшла заява ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_5 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що після залишення сім`ї матір`ю дитини, остання в силу віку та ст.171 СК України сама вирішила проживати з заявником та його батьками - бабусею та дідусем доньки.
Також зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини є значущим для нього та дитини, оскільки стосуються прав та обов`язків його як батька дитини, в тому числі і щодо його відповідальності за життя та здоров`я дитини.
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 10.06.2024 у відкритті провадження у даній справі відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Дзьоба О.Б., вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду в Бучацький районний суд Тернопільської області.
Зокрема зазначає, що шлюб між ним та відповідачем розірвано, вони припинили будь-які відносини та тривалий час проживають за різними адресами, а його малолітня донька сама вирішила проживати з ним, і, як зазначає апелянт, він повністю її утримує та виховує.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта просив задовільнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку, що у своїй заяві ОСОБА_4 фактично просить встановити факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, що спричиняє доведеність підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав. Отже, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження виходячи з такого.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
Визначаючи, чи пов`язується з установленням факту виникнення в заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.
Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.
У цій справі заявник просив встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком, оскільки його дитина сама обрала з ким проживати, у зв`язку з чим, як зазначає заявник, він сам її утримує та виховує.
На доведення обґрунтування своєї заяви та доводів апеляційної скарги, заявник посилається на те, що мати дитини - ОСОБА_5 , самоусунулася від виховання та утримання дитини, яка проживає з заявником, а тому остання знаходиться на його утриманні та вихованні.
Частиною 4 ст.315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Інших підстав для відмови у відкритті провадження у такі категорії справи не передбачено.
В даному випадку, колегія суддів не вбачає спору про право, оскільки заявник звернувся до суду у відповідності до вимог п.2 ч.1ст.315, 318 ЦПК України із зазначенням факту, який він просить встановити та мети.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Також, колегія суддів вважає, що місцевий суд в оскаржуваній ухвалі зробив припущення про те, що заявник фактично просив встановити обставину ухилення матері від виконання своїх обов`язків, оскільки з заяви вбачається інше.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що заявником мета встановлення юридичного факту визначена загальними фразами, тобто не конкретизована та має бути з`ясована судом першої інстанції під час розгляду заяви.
Поряд з цим, колегія суддів також звертає увагу суду першої інстанції і на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд має враховувати, що така заява повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175-177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтями 294, 318 ЦПК України.
Тобто, у випадку виявлення недоліків у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції не позбавлений права залишити таку без руху, якщо дійде висновку про її невідповідність зазначеним вище вимогам ЦПК України.
Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є в силу вимог ч.1 п.1 ст.379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.367,374,379,382ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.
Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Головуючий 
Судді