25.07.24
22-ц/812/842/24
Провадження № 22-ц/812/842/24         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

24 липня 2024 року                                                м. Миколаїв
справа № 487/4542/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,
із секретарем – Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Корцем Сергієм Валерійовичем
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 березня 2024 року суддею Бобровою І.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 26 березня 2024 року), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 
до Управління комунального майна Миколаївської міської ради
про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування за законом, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.
Позивач зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Як спадкоємець першої черги за законом він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з посиланням на те, що ОСОБА_2 за життя не використав свого права на приватизацію квартири.
Посилаючись на те, що батько був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1 , 26 січня 1995 року 
звертався до керівника органу приватизації з заявою про передачу квартири у приватну власність, але свідоцтва про право власності на квартиру не отримав з невстановлених причин, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право на приватизацію квартири в порядку спадкування за законом.
Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не звертався до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири, хоча мав таку можливість протягом багатьох років. За такого позивач не може успадкувати право, яке не виникло у спадкодавця. Також представник посилалась на те, що позивач зареєстрований та проживає у іншій квартирі, спірною квартирою він не цікавився, не брав участі в її утриманні та підтриманні в належному стані.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини третьої статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до спадкоємців переходить право вимагати права власності на квартиру у разі, коли спадкодавець висловив свою волю на приватизацію займаної ним квартири, але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, та після визначеного цією статтею строку. Оскільки за життя ОСОБА_2 не набув права на приватизацію квартири так як не подав до відповідного органу заяви про приватизацію, то такого права не виникає і у спадкоємця ОСОБА_1 . 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що у судовому засіданні були оглянуті:
-заява ОСОБА_2 від 26 січня 1995 року на ім`я керівника органу 
приватизації ОСОБА_3 , підпис на якій посвідчено керівником ЖЕК № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 
-довідка № 113 від 27 січня 1995 року про склад сім`ї наймача
ізольованої квартири АДРЕСА_1 .
       На думку апелянта ці докази вказують на факт висловлення ОСОБА_2 своєї волі на приватизацію квартири, а наявність оригіналів цих документів у померлого, відсутність на них відмітки про їх реєстрацію в органі приватизації, відсутність в облікових книгах Миколаївської територіальної громади за період 1995 – 2009 років інформації про реєстрацію заяви ОСОБА_2 про приватизацію квартири, не може безумовно свідчити про відсутність волевиявлення спадкодавця на приватизацію квартири.
Крім цього апелянт зазначав, що судом журнали реєстрації заяв громадян на приватизацію житла не досліджувалися. Журнали, які були надані відповідачем для ознайомлення представнику позивача велися іншими юридичними особами, які на той час здійснювали допоміжні функції у приватизації житла, а не безпосередньо органом приватизації Миколаївської міської ради. В оглянутих журналах збігаються дати реєстрації заяви, видачі розпорядження Миколаївської міської ради про приватизацію та свідоцтва про право власності. Що дає обґрунтовані підстави вважати, що облік заяв здійснювався вже після ухвалення позитивного рішення про приватизацію та видачі відповідного свідоцтва.
       Крім цього, апелянт посилався на подання відповідачем відзиву на позовну заяву з пропуском визначеного законодавством строку на його подання.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача посилалась на ті ж обставини, якими заперечувала проти задоволення позовних вимог.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Корця С.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав право на вселення у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 1915 від 05 жовтня 1982 року в порядку обміну житловою площею.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
17 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Постановою нотаріуса від 17 листопада 2022 року № 43/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру з підстав ненадання правовстановлюючого документу на квартиру.
Відповідно до листа Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1104 від 21 вересня 2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 28 грудня 2012 року не зареєстроване, технічна інвентаризація вказаної квартири не проводилася, технічний паспорт не виготовлявся.
Відсутність зареєстрованого права власності на спірну квартиру підтверджується також копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 січня 2023 року № 320735802.
Позиція апеляційного суду
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного майна, та майна, що є в комунальній власності.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Перелік таких випадків визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Схожий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, а також постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 755/17528/17, від 24 травня 2021 року у справі № 296/2566/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19, від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20.
За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:
-заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у 
гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
-копії документів, що посвідчують особу та підтверджують 
громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
-копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки 
платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
-копії документів, виданих органами державної реєстрації актів 
цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
- довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у 
житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
-копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в 
гуртожитку;
-документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї 
житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
-копію документа, що підтверджує право на пільгові умови 
приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
-заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію 
квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
У справі, яка переглядається, встановлено, що після смерті ОСОБА_2 в його особистих речах було знайдено оригінал заяви про приватизацію, датовану 26 січнем 1995 року. Жодних реєстраційних даних, вчинених органом реєстрації, заява не містить.
Представник позивача, вивчивши надані Миколаївською міською радою книги обліку заяв громадян про приватизацію житла, будь-яких доказів того, що померлий ОСОБА_2 звертався до органу приватизації з відповідною заявою не надав.
Отже, з добутих під час розгляду справи доказів неможливо дійти висновку про те, що ОСОБА_2 за життя розпочав процес приватизації квартири, а саме – звернувся до органу приватизації з відповідною заявою та пакетом визначених законодавством документів, які б надали органу приватизації підстави для прийняття рішення щодо його заяви про приватизацію.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не скористався своїм правом приватизації квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Отже, у колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, у разі, коли вона була у встановленому законом порядку розпочата спадкодавцем за життя та не завершена у визначений законом строк у зв`язку зі смертю заявника. Проте, до позивача ОСОБА_1 не перейшло право на приватизацію квартири, оскільки ним за життя не скористався спадкодавець ОСОБА_2 , оскільки доказів його належного звернення до органу приватизації суду не надано.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджувалися журнали реєстрації заяв громадян про приватизацію житла на висновки суду не впливають, оскільки, як вбачається з пояснень представника позивача – адвоката Корця С.В., він особисто ознайомлювався з цими журналами та доказів звернення ОСОБА_2 з заявою про приватизацію у цих журналах він не знайшов. 
Той довід, що журнали велись не безпосередньо Миколаївською міською радою, а іншими уповноваженими на вчинення допоміжних функцій юридичними особами, жодним чином не вказують на наявність у них неповної чи недостовірної інформації.
Та обставина, що у журналах збігаються дати реєстрації заяви, видачі розпорядження Миколаївської міської ради про приватизацію та свідоцтва про право власності також жодним чином не вказує на те, що ОСОБА_2 за життя звертався до органу приватизації з заявою про приватизацію житла. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на тривалість строку, який пройшов з моменту написання заяви на приватизацію, до смерті батька позивача, а саме – 26 років, протягом якого ОСОБА_2 не вчинив дій, спрямованих на реалізацію свого права на приватизацію квартири.
Отже, позивачем та його представником не добуто та не надано суду жодного підтвердження факту звернення ОСОБА_2 до органу приватизації з відповідною заявою.
Не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про порушення відповідачем строку подання відзиву на позовну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі постановлена судом 15 серпня 2023 року. В ухвалі зазначено, що відповідач може подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Управління комунального майна Миколаївської міської ради отримало копію ухвали про відкриття провадження 18 вересня 2023 року.
Отже, подавши відзив на позовну заяву 29 вересня 2023 року, відповідач дотримався встановленого судом строку на його подання.
Таким чином порушення строку подання відзиву на позовну заяву не вбачається. 
Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то понесені позивачем судові витрати залишаються за його рахунок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Корцем Сергієм Валерійовичем залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.М.Базовкіна

                                                               Т.В.Крамаренко

--------------------------------
Повну постанову складено 25 липня 2024 року