Справа № 127/6877/24
Провадження № 22-ц/801/1790/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року	Справа № 127/6877/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С., 
за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Борусевича Сергія Йосиповича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Романюк Л. Ф, повний текст якого складений 18 червня 2024 року,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. 
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року у справі № 127/2594/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року у справі № 127/15280/23 стягнуто з ОСОБА_1 у розпорядження ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.
У 2017 році при визначенні розміру аліментів, судом взято до уваги, що старший син ОСОБА_5 проживає разом з батьком, який займається його матеріальним забезпеченням, вихованням та доглядом за здоров`ям. Водночас молодший син Рєнат проживає разом з матір`ю, і тому, саме тоді було стягнуто аліменти в розмірі всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на одну дитину. А в 2023 році при визначенні розміру та стягнення аліментів, взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 червня 2022 року припинив проживати з батьком і тому стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, станом на день звернення до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів існує два рішення суду, якими з позивача стягуються аліменти у розмірі на одну дитину і 1/6 на іншу дитину, що становить 5/12 та значно перевищує граничний розмір стягнення аліментів на двох дітей, а також не є можливим за законом. 
Крім того, на утриманні позивача перебувають його батьки пенсійного віку, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується пенсійними посвідченнями № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер брат позивача, тому інших осіб які б могли доглядати за батьками немає.
Отже, з моменту винесення рішення відбулась зміна життєвих обставин, які є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів в бік їх зменшення.
За таких обставин просив змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; припинити стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року позов  ОСОБА_1  задоволено. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року у справі № 127/2594/17 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням, і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Борусевич С. Й. оскаржує його в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржуване рішення ухваленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а також здійснити новий розподіл судових витрат. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст. 183 СК України щодо розміру стягуваних аліментів, адже у даних правовідносинах аліменти стягуються на підставі судових рішень, ухвалених у порядку позовного провадження, тому помилковим є застосування норм, які регулюють порядок стягнення аліментів у наказному провадженні. При цьому, адвокат вважає, що судом правильно зазначено про ненадання позивачем доказів утримання його батьків пенсійного віку. Натомість судом не взято до уваги, що батьки позивача мають можливість забезпечити своє гідне життя у зв`язку з отриманням пенсії та значних доходів від підприємницької діяльності, тому не потребують утримання. Також вважає, що судом першої інстанції фактично не встановлено обставин і доказів на їх підтвердження, які в розрізі положень ст. 192 СК України давали б право на зміну розміру стягуваних аліментів.
01 серпня 2024 року ОСОБА_1 поданий відзив на апеляційну скаргу, де не погоджується з її доводами та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції. Аналізуючи положення ст. 182, 183 СК України позивач вважає, змінений розмір стягуваних аліментів до 1/6 частки доходів є значно більшим мінімально рекомендованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. Крім того, враховуючи рівний обов`язок батьків утримувати дитину, відповідач також зобов`язана нести витрати на дитину, що в сумі з сплачуваними позивачем аліментами буде абсолютно достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач погоджується із висновком суду про недоведення відповідачем необхідності стягнення з позивача аліментів на рівні 5/12 його заробітку на двох дітей. Разом із тим зазначає, що суд при ухваленні рішення обґрунтовано взяв до уваги, що позивач має двох непрацездатних батьків, а його брат, який доглядав за батьками, помер, що свідчить про зміну сімейних обставин після ухвалення 24 березня 2017 року рішення про стягнення аліментів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідача, то вважає такі не співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року у справі №127/2594/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року у справі №127/15280/23 стягнуто з ОСОБА_1 у розпорядження ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття. 
Батьки позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсійного віку, що підтверджується пенсійними посвідченнями № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а.с.13-14).
Рідний брат позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02 листопада 2021 року. 
Відповідно до довідки ГУПФУ у Вінницькі області від 30 квітня 2024 року № 361 розмір пенсії ОСОБА_6 за період з січня 2022 року по грудень 2023 року становить 86348,20 грн. 
Відповідно до довідки ГУПФУ у Вінницькі області від 30 квітня 2024 року № 362 розмір пенсії ОСОБА_7 за період з січня 2022 року по грудень 2023 року становить 80482,64 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 181, 183, 192 СК України, дійшов висновку про недоведення позивачем утримання батьків та зауважив, що відповідач як отримувач аліментів, за викладених позивачем обставин, не довела існування обставин, які б переважали наведені позивачем аргументи та свідчили про необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліментів саме на рівні 5/12 його заробітку (доходу) на двох дітей. 
Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру стягуваних аліментів на дитину.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина друга вказаної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.
По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).
По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.
По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача, фактично аналізує позовні вимоги ОСОБА_1 , стверджуючи про їх безпідставність та недоведеність, а як на основну підставу для скасування судового рішення наголошував на недоведеності позивачем обставин утримання його батьків та, аналізуючи докази щодо розміру їх доходів, вказував, що вони не потребують утримання ОСОБА_1 . 
Однак такі доводи скарги на увагу не заслуговують, оскільки суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення вважав саме ці підстави позивачем не доведеними, що достеменно убачається зі змісту мотивувальної частини рішення суду, та такі не були окремою самостійною підставою задоволення позовних вимог. 
Натомість колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 24 березня 2017 року до 1/6 частини від усіх видів доходів ОСОБА_1 , з огляду на встановлені судом обставини та наявні у матеріалах справи належні та допустимі докази, яким надана відповідна оцінка. Виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів відповідатиме вимогам законодавства та забезпечить баланс учасників сімейних відносин, що склались у цій справі, буде достатнім для гармонійного, фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Крім того, зважаючи на наявність рішення суду яким з позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) позивача, суд не вправі, визначаючи розмір аліментів, віддавати перевагу комусь із дітей. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що при вирішенні цієї справи суд першої інстанції безпомилково визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін, зібраним у справі доказам. Висновки суду першої інстанцій відповідають принципу справедливості, є об`єктивними, такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі і наявні між сторонами у справі правовідносини.
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Борусевича Сергія Йосиповичазалишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                        О. Ю. Береговий

Судді                                                        О. В. Ковальчук

       О. С. Панасюк